Справа № 169/209/26
Провадження № 2/169/415/26

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року       селище Турійськ 

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого Тітівалова Р. К.,
з участю
секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Турійської селищної ради про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

02 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, право на земельні ділянки: площею 0,25 га, з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Молодівка Ковельського району Волинської області, та площею 0,1674 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території села Туличів Ковельського району Волинської області. За життя ОСОБА_4 заповіту на вказане майно не складав. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті останнього, окрім позивачки, є діти спадкодавця. Відповідачка ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини, а відповідачка ОСОБА_3 спадщину не прийняла і не претендує на неї. Вказуючи, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують державну реєстрацію та належність цього майна спадкодавцеві, просила визнати за нею право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_4 .
У підготовче засідання позивачка не з`явилася, 30 березня 2026 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без її участі (а. с. 48).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явилися, 30 березня 2026 року подали до суду, кожен зокрема, письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 49, 50).
Представник відповідача Турійської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 11 березня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 37).
Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав.
Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.
Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано – право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельні ділянки: площею 0,25 га, з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Молодівка Ковельського району Волинської області та площею 0,1674 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території села Туличів Ковельського району Волинської області. 
Витягом з рішення Туличівської сільської ради шостого скликання №19/7 від 14 серпня 2012 року ОСОБА_4 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Туличівської сільської ради Ковельського (колишнього – Турійського) району Волинської області (а. с. 16).
Приватним підприємством «Вертикаль – ТС» 15 листопада 2012 року було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки (а. с. 17-24).
Рішенням Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області № 21/7 від 20 грудня 2012 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передачу у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_4 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 0,4174 га в межах села Туличів, села Молодівка та безоплатно передано йому у власність вищевказані земельної ділянки (а. с. 25).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За змістом частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 14).
ОСОБА_4 на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був зареєстрований та постійно проживав разом із дружиною ОСОБА_1 , дочкою ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_5 в селі Туличів Ковельського району Волинської області (а. с. 12).
Позивачка ОСОБА_1 10 січня 2025 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка (а. с. 39 на звороті).
Відповідачка ОСОБА_2 у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, що відповідає вимогам частини першої статті 1273 ЦК України (а. с. 40).
Заповіту за життя ОСОБА_4 не складав (а. с. 45).
Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні.
З огляду на вказане, позивачка ОСОБА_1 , як дружина спадкодавця, є єдиною спадкоємницею першої черги за законом, яка в контексті положень статей 1269, 1270 ЦК України у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
Постановою від 03 грудня 2025 року приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно, які підтверджують його належність спадкодавцю ОСОБА_4 (а. с. 15).
Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 4/2025 щодо спадщини померлого ОСОБА_4 (а. с. 39-48), з яких також видно, що ніхто, окрім позивачки, із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса не звертався. 
За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на вищевказані земельні ділянки.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, – 884 гривні 18 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, – по 294 гривні 73 копійок з кожного.
На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України та керуючись статтями 141, 142, 200, 206, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на такі земельні ділянки:
площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,
площею 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території села Молодівка Ковельського району Волинської області,
площею 0,1674 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території села Туличів Ковельського району Волинської області, 
які безоплатно передані у приватну власність ОСОБА_4 на підставі рішення Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області № 21/7 від 20 грудня 2012 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, та передачу у приватну власність земельних ділянок». 
Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 884 (вісімсот вісімдесят чотири) гривні 18 (вісімнадцять) копійок, сплачений відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 1.496257189.1 від 20 січня 2026 року на рахунок №UA118999980313191206000003492, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371, код банку отримувача (МФО) 899998, отримувач коштів ГУК у Волинській області/смт Турійськ/22030101.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 73 (сімдесят три) копійки.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 73 (сімдесят три) копійки.
Стягнути з Турійської селищної ради в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 73 (сімдесят три) копійки.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Турійська селищна рада, адреса місця знаходження: майдан Центральний, 1, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область, код за ЄДРПОУ 04333052.
Представник відповідача: Безсмертний Олексій Миколайович, адреса місця знаходження: майдан Центральний, 1, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область.
Повне рішення складене 02 квітня 2026 року.

Головуючий