СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/26760/25
пр. № 2-др/759/51/26

05 березня 2026 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши заяву представника позивача - адвоката Іванченка Олександра Володимировича про ухвалення додаткового рішення у межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:
У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
17 лютого 2026 року представник позивача - адвокат Іванченко О.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» направив до Святошинського районного суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі, стягнувши із відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 28 000,00 грн. Представником також зазначено, що докази їх понесення надано разом із позовною заявою. До заяви про ухвалення додаткового рішення долучений детальний обрахунок витрат часу на надання правової допомоги.
У відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2026 року заяву прийнято до розгляду та призначено провести її розгляд без участі сторін за наявними матеріалами справи.
20 лютого 2026 року та 25 лютого 2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли аналогічні за змістом заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Так, відповідач вказала на те, що максимальний розмір витрат, що теоретично може бути покладений на відповідача, становить 12,5% від 28 000,00 грн., тобто до 3 500,00 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково. Крім того, ОСОБА_2 у поданих запереченнях наголосила на неспівмірності та необґрунтованості заявленого розміру витрат, оскільки справа є справою незначної складності, не потребувала активної процесуальної діяльності, були наявні преюдиційні обставини щодо встановлення вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді. Крім того, зазначила про мінімальний фактичний обсяг виконаних робіт, очевидний дисбаланс між витратами та результатом спору, а також на відсутності реальності та розумності заявлених витрат часу представника позивача. Також просила врахувати її майновий стан.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просила у задоволенні заяви представника позивача відмовити повністю або, у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на правничу допомогу, - зменшити їх розмір до пропорційної, розумної та співмірної суми з урахуванням критеріїв розумності, необхідності та справедливості.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Зважаючи на те, що розгляд заяви проводиться без участі сторін за наявними матеріалами справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.
Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто ОСОБА_2 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зауважує, що у позовній заяві було зазначено, що детальний обрахунок витрат часу на надання правової допомоги буде наданий пізніше, до закінчення судових дебатів. Клопотання про те, що докази витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду заявлене не було.
До закінчення судових дебатів вказаний розрахунок поданий не був, при подачі заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача - адвокат Іванченко О.В. не заявив клопотання про поновлення строку на подачу доказів понесення витрат на правничу допомогу.
Зважаючи на те, що представником позивача - адвокатом Іванченком О.В. пропущено строк для подачі детального розрахунку витрат часу на надання правової допомоги, а клопотання про його поновлення не заявлене, суд не бере до уваги вказаний доказ при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу.
Одночасно з тим, до позовної заяви були долучені інші докази.
Як вбачається з положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Конституція України у статті 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду надано: 
- ордер на надання правничої допомоги серії АА №164289 від 05 листопада 2025 року з якого встановлено, що правом представляти Костюкову Владу Володимирівну у Святошинському районному суді міста Києва наділений адвокат Іванченко Олександр Володимирович;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000604, видане на ім`я ОСОБА_3 ;
- Договір №14-07/25 про надання правової допомоги від 14 липня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Іванченком Олександром Володимировичем щодо захисту та представництва Клієнта.
Так, за умовами Договору №14-07/25 про надання правової допомоги від 14 липня 2025 року не встановлена вартість 1 години роботи адвоката, не узгоджено вартість правової допомоги.
Одночасно з тим, у п. 2.1 Договору сторони узгодили, що за надання Адвокатом правової допомоги, виплата Адвокату гонорару (винагороди) здійснює третя особа в розмірі та на умовах, визначених у договорі між такою третьою особою та Адвокатом. Безпосередньо Клієнт жодних виплат гонорару (винагороди) Адвокату не здійснює. Клієнт надає згоду на оплату послуг Адвоката третій особі.
В матеріалах справи відсутній вказаний договір між адвокатом Іванченком О.В. та третьою особою. Суду не надано доказів того, що вказана умова Договору від 14 липня 2025 року дійсно була виконана.
Одночасно з тим, судом встановлено, що конкретно відповідач не понесла жодних витрат на правову допомогу, оскільки умовами п. 2.1 чітко встановлено, що Клієнт жодних виплат гонорару (винагороди) Адвокату не здійснює.
Крім того, в матеріалах справи відсутні й інші документальні підтвердження витрат на правову допомогу, зокрема: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); акти-прийому передачі наданих послуг; заявка на надання правничої допомоги, тощо.
Суд звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/13728/16-ц (провадження № 61-436св18) в якій зазначено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.
Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Зважаючи на встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що стороною позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.
Судом також не приймаються до уваги як докази понесення позивачем витрат на правову допомогу наявні у матеріалах справи Договір про надання юридичних послуг №Ю-440/25 від 10.07.2025 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо надання юридичних послуг, а також чек від 11.07.2025 року про сплату на користь ФОП ОСОБА_4 28 000,00 грн. відповідно до Договору про надання юридичних послуг з наступних підстав.
Так, відповідно до п. 1.2 Договору про надання юридичних послуг №Ю-440/25 від 10.07.2025 року, ФОП ОСОБА_4 прийняла доручення Костюкової В.В. на надання наступних юридичних послуг: виїзд спеціаліста в інтересах ОСОБА_1 з метою ознайомлення з матеріалами справи за фактом ДТП від 16.06.2025; подача позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; виготовлення проектів необхідних документів.
В аспекті зазначеного для суду є незрозумілим хто саме складав позовну заяву: ФОП ОСОБА_4 чи адвокат Іванченко О.В., який подав заяву про ухвалення додаткового рішення.
Окрім того, відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
У малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом (частина друга статті 60 ЦПК України).
Проте поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.
Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Оскільки суду не надано доказів того, що ФОП Орлова А.М. є адвокатом, у суду відсутні підстави для стягнення витрат на юридичні послуги, надані ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Враховуючи те, що суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн., суд відмовляє у їх відшкодуванні.
Зважаючи на викладене, з метою усунення неповноти судового рішення, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 133-137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника позивача - адвоката Іванченка Олександра Володимировича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відмовити  ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 05 березня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко