ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/15787/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

адвокат Кірносов Олексій Олександрович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також – відповідач) в якому просив: 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкої травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, за періоди з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за періоди з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що з 10.06.2022 по 15.12.2024 ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . 
02.09.2023 під час виконання службових обов`язків у районі проведення бойових дій позивач отримав тяжку травму (відкритий перелом гомілки). Відповідними медичними документами (довідками ВЛК, свідоцтвом про хворобу) визначено, що вказана травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини.
У зв`язку з отриманою травмою позивач довгий період часу перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я.
Вказує, що на підставі поданих рапортів позивачу було нарахована та виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди стаціонарного лікування та за перебування у відпустці для лікування на підставі довідок ВЛК з 02.09.2023 по 11.04.2024.
Проте, починаючи з 11.04.2024 відповідач призупинив виплату додаткової винагороди, посилаючись на обмеження виплати грошового забезпечення військовослужбовцю, який перебуває на безперервному лікуванні в лікарняних закладах або у відпустці за станом здоров`я чотирма місяцями.
Позивач вважає такі дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними, оскільки законодавство не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100 000, 00 гривень винагорода.
Як наслідок, позивач просить суд визнати дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити невиплачену додаткову винагороду за період з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.
На обгрунтування заперечень зазначив, що відповідно до Наказу Міністерства оброни України №260 від 07.06.2018, яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення зберігається за військовослужбовцем під час перебування на лікуванні або у відпустці для лікування, але не більше чотирьох місяців поспіль із дня вибуття з військової частини. Виплата грошового забезпечення після чотирьох місяців можлива виключно на підставі висновку військово-лікарської комісії (ВЛК) про потребу у тривалому лікуванні.
Вказує, що позивач не надав жодного документального підтвердження наявності такого висновку ВЛК за спірний період з 11.04.2024 по 13.09.2024.
Акцентує, що командир військової частини не має дискреційних повноважень (можливості діяти на власний розсуд) щодо продовження виплат без відповідного висновку ВЛК. У разі наявності такого висновку існує лише один правомірний варіант поведінки – видати наказ про продовження виплат.
Вважає, що Військова частина НОМЕР_1 діяла виключно в межах чинного законодавства, припинивши виплати позивачу після спливу чотиримісячного терміну лікування, а тому просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України та у період з 10.06.2022 по 15.12.2024 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 (а.с.25-26).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) №356 від 15.12.2024 молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини від 04.10.2024 з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов1язок і військову службу» (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.22).
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2023 підтверджено, що молодший сержант ОСОБА_1 у період з 11.05.2023 по 03.09.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Оріхів, Пологівський район, Запорізька область (а.с.29).
Відповідно до відомостей з довідки Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №48424/1789 від 09.12.2023 молодший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старший механік - водій 1 групи управління взводу зв?язку танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , 02.09.2023 під час виконання обов?язків військової служби отримав травму: «відкритий двухкістковий перелом нижньої третини великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням фрагментів. Закритий перелом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням фрагментів», що підтверджується обстеженням під час госпіталізації у ЛШД №5 м. Запоріжжя. За обставин: 02.09.2023 о 12.30 під час проведення технічного обслуговування бойової машини танка Т-72 згідно своїх функціональних обов?язків в лісосмузі північніше с. Червона Криниця Пологівського району Запорізької області. При переміщенні на танку перечепився за буксировочний трос та впав з бойової машини з висоти близько 1 метр 40 сантиметрів. В результаті отримав травму. ОСОБА_1 не вчиняв дій що містять ознаки кримінального. або адміністративного правопорушення, не перебував в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю (а.с.30).
02.09.2023 позивача було евакуйоване до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, де він перебував на стаціонарному лікуванні до 05.09.2023 з діагнозом: відкритий перелом нижньої третини великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням фрагментів. Закритий перелом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням фрагментів, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №14385 (а.с.13).
З 05.09.2023 по 07.09.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємство «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради з діагнозом: перелом дистального відділу великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки, відкритий перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки та інше, що підтверджено копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №18281 (а.с.8). 
З 08.09.2023 по 20.09.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: перелом дистального відділу великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки, відкритий перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки та інше (а.с.12). 
З 20.09.2023 по 17.10.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Волинська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: стан після механічної травми, відкритому перелому медіальної кісточки великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу та підвивихом стопи дозовні та інше (а.с.14). 
З 17.10.2023 по 31.10.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Луцька центральна районна лікарня» з діагнозом: стан після механічної травми, відкритому перелому медіальної кісточки великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодження, що підтверджено копією виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №5568 (а.с.21).
З 31.10.2023 по 15.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Волинська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: стан після механічної травми, відкритому перелому медіальної кісточки великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу та підвивихом стопи дозовні та інше (а.с.15).
З 15.11.2023 по 05.12.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Іваничівська багатопрофільна лікарня» з діагнозом: стан після механічної травми, відкритому перелому медіальної кісточки великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу та підвивихом стопи дозовні та інше (а.с.16).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05.12.2023 №37/1 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , рішення медичної (військово-лікарської) комісії встановлено діагноз: стан після механічної травми (02.09.2023) відкритому перелому медіальної кісточки великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу та підвивихом стопи дозовні та інше. Травма, так, пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми відсутня). Тяжкість отриманої травми - тяжка. Потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів (а.с.27).
З 24.01.2024 по 04.03.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Володимирське територіальне медичне об`єднання» з діагнозом: зростаючий уламковий перелом лівої малогомілкової кістки. Стан після МОС, післятравматичний остеомієліт кісток лівої в/гомілостопа (а.с.20). 
З 04.03.2024 по 15.03.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Волинській обласній клінічній лікарні» з діагнозом: стан після ПХО ран, ЗР МОС АЗФ лівого гомілковостопного суглоба, демонтажу АЗФ, ВР МОС малогомілкової кістки пластикою та гвинтами та фіксація позиційним гвинтом тібіо-фібулярного синдемозу та інше (а.с.9). 
З 15.03.2024 по 27.03.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Володимирське територіальне медичне об`єднання» з діагнозом: хронічний посттравматичний остеомієліт дистального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки з наявністю секверстів у великогомілковій кістці та септичним некрозом таранної кістки та інше (а.с.18)
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 27.03.2024 №421 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , рішення медичної (військово-лікарської) комісії встановлено діагноз: хронічний посттравматичний остеомієліт дистального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки з наявністю секверстів у великогомілковій кістці та септичним некрозом таранної кістки, підгостра стадія, норична форма з приводу відкритого двох кісточкового перелому лівої гомілки від 02.09.2023. Травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини. Тяжкість отриманої травми - тяжка. Потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів (а.с.28).
З 25.04.2024 по 24.07.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Волинська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: наслідки відкритого перелому дистального метаіпіфізу лівої великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу та підвивихом стопи дозовні, операції та інше (а.с.10). 
З 24.07.2024 по 13.09.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Володимирське територіальне медичне об`єднання» з діагнозом: наслідки відкритого перелому, дистального метаіпіфіза лівої великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу, операції та інше (а.с.19).
Відповідно до Свідоцтва про хворобу №685 позаштатної ВЛК при КП «Володимирське ТМО» проведено медичний огляд ОСОБА_1 , діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Наслідки відкритого перелому дистального метаепіфіза лівої великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмоза, операцій: хірургічної обробки ран лівого гомілковостопного суглоба, закритої репозиції, металоостеосинтезу апартом зовнішньої фіксації лівого гомілковостопного суглоба (02.09.2023), відкритої репозиції, металоостеосинтезу малогомілкової кістки (10.10.2023), відкритої репозиції, металоостеосинтезу медіальної кісточки лівої гомілки (02.11.2023), розвитку гострого остеомієліту, секвестректомії медіальної кісточки лівої великогомілкової кістки (09.01.2024), у вигляді хронічного посттравматичного рецидивуючого остеомієліту нижньої третини лівої великогомілкової кістки, норицева форма, підгостра стадія з секвестрами у великогомілковій кістці та септичним некрозом суглобової поверхні надп`яткової кістки лівого гомілковостопного суглоба із значним порушенням функції лівої нижньої кінцівки. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми від 09.12.2023 №8424/1789). Тяжкість травми: Тяжка (згідно наказу МОЗ №370 від 04.07.2007). Гіпертонічна хвороба І стадії, ступінь 2, серцево-судинний ризик помірний. Остеохондроз, деформуючий спондилоартроз поперекового відділу хребта, вертеброгенна радикулопатія LS-S1, рецидивуюча люмбоішіалгія з больовим синдромом та м`язево-тонічними розладами, зміцнілий шкірний рубець поперекового відділу хребта після дискектомії L2-L3, L4-LS (2017) з незначним порушенням статико-кінетичної функції хребта. Ожиріння І ступеня, аліментарного генезу. Захворювання НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.. На підставі статей: 61-а, 78-а, 46в графи ІІ Розкладу хвороб, непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.39-40).
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 28.02.2025 №23/25/443/В ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності. Як причина інвалідності зазначено: поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров1я одержані під час захисту Батьківщини (а.с.23-24).
Заявою від 02.01.2025 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 у якій вказав, що з травня 2024 по 13.09.2024 він не отримував грошове забезпечення, передбачене постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Просив нарахувати та виплатити йому недоотримане грошове забезпечення збільшене до 100 000,00 гривень за періоди стаціонарного лікування з травня 2024 по 13.09.2024 (а.с.32).
Листом за вих. №17891/1/10620 від 28.10.2025 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що молодшому сержанту запасу ОСОБА_1 за період з 02.09.2023 по 10.04.2024 було виплачена додаткова грошова винагорода у зв?язку з хворобою, безперервним перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв?язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії. На підставі наказу командира військової частини №315 від 05.11.2024, відповідно до абзацу третього п. 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами), з 11.04.2024 призупинено виплату грошового забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у зв?язку з безперервним перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах понад чотири місяці, в тому числі перебування у відпустці для лікування у зв?язку з хворобою. Відповідно до пункту 13 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами), молодшому сержанту ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , із 14.09.2024 відновлено виплату грошового забезпечення як такому, який був виписаний із медичного закладу і приступив до виконання обов?язків військової служби (а.с.33).
Позивач не погоджується з діями Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкої травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, за періоди з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 1 Закону України №2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пунктів 1-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 1 статті 9-2 Закону №2011-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з першим-третім абзацами пункту 9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 №44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» Порядок №260 доповнено розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану»
Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Згідно з пунктом 12 розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжено станом і на теперішній час.
Пунктом 1-1 постанови №168, в редакції Постанови від 08.10.2022 №1146 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
09.08.2023 до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №386 внесено зміни, згідно з якими Постанову №168 доповнено пунктом 1-2.
Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла), що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже, норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування, а саме: 
пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, 
таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.050.2024 по справі №520/16191/23 та від 27.11.2024 по справі № 380/20587/23.
Як встановлено судом вище, відповідно до відомостей довідки Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №48424/1789 від 09.12.2023 молодший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старший механік - водій 1 групи управління взводу зв?язку танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , 02.09.2023 під час виконання обов?язків військової служби отримав травму: «відкритий двухкістковий перелом нижньої третини великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням фрагментів. Закритий перелом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням фрагментів», що підтверджується обстеженням під час госпіталізації у ЛШД №5 м. Запоріжжя. За обставин: 02.09.2023 о 12.30 під час проведення технічного обслуговування бойової машини танка Т-72 згідно своїх функціональних обов?язків в лісосмузі північніше с. Червона Криниця Пологівського району Запорізької області. При переміщенні на танку перечепився за буксировочний трос та впав з бойової машини з висоти близько 1 метр 40 сантиметрів. В результаті отримав травму. ОСОБА_1 не вчиняв дій що містять ознаки кримінального. або адміністративного правопорушення, не перебував в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю (а.с.30).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 27.03.2024 №421 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , рішення медичної (військово-лікарської) комісії встановлено діагноз: хронічний посттравматичний остеомієліт дистального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки з наявністю секверстів у великогомілковій кістці та септичним некрозом таранної кістки, підгостра стадія, норична форма з приводу відкритого двох кісточкового перелому лівої гомілки від 02.09.2023. Травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини. Тяжкість отриманої травми - тяжка (а.с.28).
Сторонами спору не оспорюється та не заперечується факт нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100 000, 00 грн відповідно до постанив КМУ №168 до 11.04.2024. 
Спірним в межах даної справи є право позивача на отримання додаткової винагороди за період 11.04.2024 по 13.09.2024.
Як випливає з виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3276, у період з 15.03.2024 по 27.03.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Володимирське територіальне медичне об`єднання» з діагнозом: хронічний посттравматичний остеомієліт дистального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки з наявністю секверстів у великогомілковій кістці та септичним некрозом таранної кістки та інше (а.с.18)
Згідно із виписки із медичної карти стаціонарного хворого 9812 (а.с.10), у період з 25.04.2024 по 24.07.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Волинська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: наслідки відкритого перелому дистального метаіпіфізу лівої великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу та підвивихом стопи дозовні, операції та інше. 
З 24.07.2024 по 13.09.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Володимирське територіальне медичне об`єднання» з діагнозом: наслідки відкритого перелому, дистального метаіпіфіза лівої великогомілкової кістки та нижньої третини малогомілкової кістки з пошкодженням дистального тібіо-фібулярного синдесмозу, операції та інше, що підтверджується копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого №9551 (а.с.19).
Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами представника позивача про те, що у даному спірному випадку наявні усі умови для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць за весь час перебування позивача на лікуванні у зв`язку з хворобою, а саме: наявність довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), пов`язаність поранення із захистом Батьківщини, наявність документів на підтвердження факту перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. 
Разом з тим, доказів нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024 відповідачем суду не надані.
Відтак, позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024. 
Суд відхиляє твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень абзаців першого-третього пункту 9 розділу І Порядку №260, якими виплата грошового забезпечення військовослужбовців без надання висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах обмежується чотирма місяцями. 
Суд вважає за необхідне зазначити, що загальноприйнято вважати, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи.
Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини».
Важливо також відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.01.2024 по справі №240/4894/23.
З цього приводу суд зазначає, що особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану врегульовано Розділом XXXIV Порядку №260, пункт 11 якого вказує, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала схожий правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
В означеному аспекті також суттєвим є той факт, що норма пункту 11 Розділом XXXIV Порядку №260 застосовується під час дії воєнного стану, у той час, як пункт про обмеження виплати грошового забезпечення чотирма місяцями міститься у Розділі І «Загальні положення» Порядку №260.
Окремо суд звертає увагу відповідача на положення Закону України від 24.08.2023 №3354-IX «Про правотворчу діяльність», який визначає ієрархічну систему нормативно-правових актів.
Частина 1 ст. 19 вказаного Закону визначає, що юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1) засад конституційного ладу в Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.
Відповідно до пунктів 5 та 6 ч. 2 ст. 19 Закону№3354-IX, з урахуванням вимог частини першої цієї статті в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів: 
постанови Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Національного банку України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, постанов Верховної Ради України та указів Президента України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 6-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
накази міністерств приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, постанов Верховної Ради України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 8-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України.
Відтак, на переконання суду, правозастосуванню у спірних правовідносинах підлягають приписи Постанови №168 як акту вищої юридичної сили.
Як уже зазначалося судом вище, постанова КМУ №168 від 28.02.2022, якою врегульовано питання виплати спірної додаткової винагороди, не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода
Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкої травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, за періоди з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, суд враховує наступне.
Дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
За правилами частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Із урахуванням тієї обставини, що рішення (дії) відповідача у цій справі не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на наведене, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за періоди з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б підтверджували правомірність своєї бездіяльності у спірних правовідносинах не надав, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні після тяжкої травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, за періоди з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за періоди з 11.04.2024 по 25.04.2024, з 25.04.2024 по 24.07.2024 та з 24.07.2024 по 13.09.2024.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 17 лютого 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ). 

Суддя Н. В. Стецик