Справа № 761/1211/24
Провадження №1-кп/761/1958/2026

В И Р О К 
іменем України

26 березня 2026 року Шевченківський районний суду м. Києва у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 
прокурора       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 
захисника       ОСОБА_6 
обвинуваченої      ОСОБА_7 
потерпілої       ОСОБА_8 
представника потерпілого     ОСОБА_9 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні суду кримінальне провадження №12023100100004350, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2023 року, за обвинуваченням: 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, працюючої фельдшером-лаборантом в Державній установі «Інститут нейрохірургії ім. А.П. Ромоданова», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
21 жовтня 2023 року, приблизно о 17 годині 06 хвилини, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась по проїзній частині вул. Підгірна зі сторони вул. Татарська в напрямку вул. Печенізька та наближалась до ділянки навпроти будинку № 6 по вул. Татарська в м. Києві.
Під час керування транспортним засобом, водій ОСОБА_7 грубо порушуючи вимоги п. 2.3 «б», 11.13, 12.1 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1305 від 10.10.2001 року, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою і відповідно не зреагувала на її зміну, не обрала безпечної швидкості та не врахувала дорожньої обстановки і не впоравшись з керуванням допустила наїзд передньою лівою частиною керованого нею автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по тротуару, де заборонений рух транспортних засобів та яка була обернута спиною відносно напрямку руху зазначеного автомобіля, після чого відбувся подальший наїзд на перешкоду у вигляді стоячого біля лівого краю проїзної частини припаркованого автомобіля «Ssang Yong» д.н.з. НОМЕР_2 .
Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_7 та порушення нею правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, пішоходу ОСОБА_10 в результаті наїзду спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки: осколковий перелом правої лопатки; перелом 1-го ребра зліва, перелом 4-го ребра справа по середній аксилярній лінії, крововиливи у паренхіму правої легені; закритої травми правого передпліччя: перелом дистального епіметафізу правої променевої кістки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до середнього ступеню тяжкості.
Крім цього, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що в діях водія ОСОБА_7 , яка керувала автомобілем «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи.
Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 порушила п. п. 2.3. «б», 11.13, 12.1 Правил дорожнього руху України:
- п. 2.3 «б»: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;
- п. 11.13: Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.
- п. 12.1: Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Таким чином, вищевказаними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті. Водночас пред`явлений цивільний позов визнала частково. 
Так, обвинувачена ОСОБА_7 надала показання про те, що у вечірній час 21 жовтня 2023 року, керуючи автомобілем «Renault Clio» та порушивши правила дорожнього руху, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалася тротуаром, унаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. У подальшому потерпілій було викликано бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги.
Таким чином, показання ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції. 
Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, враховуючи відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_7 , показання якої відповідають фактичним обставинам справи, дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченої та які стосуються вирішення цивільного позову.
При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, та враховуючи відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені в судовому засіданні матеріали, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Обираючи обвинуваченій вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, обставини його вчинення, винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченій покарання.
Зокрема, судом враховано особу обвинуваченої, яка офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання, в силу ст. 89 КК України раніше не судима, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває. 
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено. 
Відповідно до правил призначення покарання, закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. 
Суд, при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченій, не вбачає підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України. 
Таким чином, виходячи із засад призначення та індивідуалізації покарання, зважаючи на обставини кримінального провадження, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України, адже саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 не застосовувався. 
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Таким чином, суд вважає, що загальна сума процесуальних витрат в даному кримінальному провадженні становить 6257 (шість тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 00 копійок, а саме за проведення судово-медичної експертизи №042-1976-2023 на суму 2672 грн., за проведення судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/111-23/58226-ІТ на суму 1195 грн., за проведення судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортних засобів №СЕ-19/111-23/57235-ІТ на суму 2390 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_7 . 
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. 
Враховуючи положення ч. 4 ст. 174, ст. 100 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року (справа №761/39138/23, провадження №1-кс/761/25395/2023), на автомобіль марки «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_3 та повернути його ОСОБА_7 .
Звертаючись до суду із цивільним позовом, потерпіла ОСОБА_10 просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесяти тисяч) грн. 00 коп. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 жовтня 2023 року, потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. У зв`язку з цим вона тривалий час не могла повноцінно пересуватися та була змушена регулярно приймати знеболювальні засоби. Після події потерпіла потребувала постійної сторонньої допомоги. Зазначена подія стала для ОСОБА_10 тяжкою психологічною травмою. Завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, спричинених отриманими тілесними ушкодженнями, а також у відчутті страху, який виник після ДТП, а саме раптового настання аварійної ситуації навіть за відсутності видимих причин. Ця подія призвела до негативних змін у її житті, викликає значні душевні страждання, формує невпевненість у собі та у можливості подальшого повноцінного життя. З моменту події минув значний час, однак стан здоров`я позивачки досі повністю не відновився, біль у спині та грудній клітці зберігається. 
Суд, з огляду на зміст заявлених вимог та їх обґрунтування, вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи.
Потерпіла ОСОБА_10 перенесла моральні та фізичні страждання, які спричинили негативні зміни у її житті у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та отриманими тілесними ушкодженнями. Суд враховує характер і глибину душевних та фізичних страждань і з врахуванням вимог розумності і справедливості, приходить до висновку визначити розмір морального відшкодування ОСОБА_10 в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 128, 174, 349, 368, 374, 376 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у даному кримінальному провадженню на загальну суму 6257 (шість тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 00 копійок, а саме за проведення судово-медичної експертизи №042-1976-2023 на суму 2672 грн., за проведення судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/111-23/58226-ІТ на суму 1195 грн., за проведення судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортних засобів №СЕ-19/111-23/57235-ІТ на суму 2390 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року (справа №761/39138/23, провадження №1-кс/761/25395/2023), на автомобіль марки «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_3 та повернути його ОСОБА_7 .
Речовий доказ у даному кримінальному провадженні, а саме компакт-диск з відеозаписом обставин ДТП, яка мала місце 21 жовтня 2023 року, приблизно о 17 годині 06 хвилин, по АДРЕСА_1 у м. Києві - залишити в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок суду першої інстанції в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України оскарженню не підлягає. В іншій частині може бути оскаржений учасниками процесу, протягом 30 діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції до Шевченківського районного суду м. Києва.
Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити учасникам. 

Суддя Шевченківського районного 
суду міста Києва ОСОБА_11