Справа № 569/22661/25
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року         м. Рівне 
Рівненський міський суд Рівненської області 
в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
при секретарі - ОСОБА_2 
з участю обвинуваченого - ОСОБА_3 
прокурора - ОСОБА_4 
потерпілої    - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження за №12025181010001907 від 18.09.2025року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козирщина Млинівського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді нічного сторожа закладу дошкільної освіти №22, повна загальна середня освіта, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
18 вересня 2025 року, близько 08 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на кухні квартири за місцем спільного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних дій, в ході словесного конфлікту на ґрунті ревнощів, вчинив домашнє насильство щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах, в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - дружини ОСОБА_5 , а саме, умисно завдав їй не менше чотирьох ударів кулаками рук в область обличчя та тулуба справа, внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден обличчя, гематоми ділянки носа, забою м`яких тканин голови, а також тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра справа, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по критерію тривалого розладу здоров`я..
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, 18 вересня 2025 року, близько 08 год. 30 хв., перебуваючи на кухні квартири за місцем спільного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних дій, в ході словесного конфлікту на ґрунті ревнощів, вчинив домашнє насильство щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах, в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - дружини ОСОБА_5 , а саме, умисно завдав їй не менше чотирьох ударів кулаками рук в область обличчя та тулуба справа, внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден обличчя, гематоми ділянки носа, забою м`яких тканин голови, а також тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра справа, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по критерію тривалого розладу здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкодженнях, які не є небезпечними для життя в момент заподіяння і не потягнули за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Допитана в судовому засіданні Потерпіла ОСОБА_5 повідомила суду, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має. 
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю визнав свою вину та підтвердив обставни, які зазначені у вироці. Зазначив, що 18 вересня 2025 року, близько 08 год. 30 хв. перебуваючи на кухні квартири за місцем спільного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних дій, в ході словесного конфлікту на ґрунті ревнощів, вчинив домашнє насильство щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах, в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - дружини ОСОБА_5 , а саме, умисно завдав їй не менше чотирьох ударів кулаками рук в область обличчя та тулуба справа, внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден обличчя, гематоми ділянки носа, забою м`яких тканин голови, а також тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра справа, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по критерію тривалого розладу здоров`я.
У вчененому кримінальному правопорушенні свою вину визнає, щиро кається. 
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому злочині, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу винного. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в суді. 
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, а саме за ч.1 ст.122 КК України – умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України – щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України – вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання. Згідно довідки Комунального підприємства «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради (КН«РОЦПЗН») №5429/1 від 26.09.2025 року ОСОБА_3 звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра в КП «РОЦПЗН», діагноз: Рекурентний депресивний розлад, за медичною допомогою до лікаря-нарколога протягом останніх п`яти років не звертався. Не судимий. За місцем проживання характеризується з посередньої сторони, до адміністративної відповідальності не притягувався.
На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_3 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Відповідно до ст. 19 ЗУ«Про міжнародні договори України», ст. 17 ЗУ«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Частиною 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставин справи і даних про особу винного, усвідомлення ним протиправності своєї злочинної поведінки та наміру в подальшому суворо дотримуватись закону, за наявності обставини, що обтяжує покарання, та декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.122 КК України в межах санкції статті .
Суд враховує також і поведінку обвинуваченого після скоєння злочинів і вважає, що його поведінка свідчить про те, що ОСОБА_3 вживає заходи щодо свого виправлення, щиро розкаявся, тому суд вважає, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Враховуючи викладене, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, приймаючи до уваги обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд вважає можливим щодо ОСОБА_3 застосувати положення ст.75 КК України з встановленням іспитового терміну, оскільки саме це покарання, на переконання суду, найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст.50 КК України. При цьому на ОСОБА_3 необхідно покласти обов`язки визначені ст. 76 КК України.
Крім того, застосовуючи ст.75 КК України, суд враховує, в матеріалах кримінального провадження відсутні цивільні позови.
На переконання суду, призначене покарання буде достатнє для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Запобіжний захід відного ОСОБА_3 не обирався.
Витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному провадженні потерпілими не заявлялися.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до положень п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Застосувати до ОСОБА_3 передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України обмежувальний захід у виді направлення його для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.
Організацію, виконання та проходження програми для кривдників покласти на Рівненську міську раду, що за адресою: м. Рівне вул. Соборна, 12 А.
Заходи забезпечення у кримінальному провадженні, судові витрати, речові докази - відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд. 
Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. 

Суддя Рівненського міського суду     ОСОБА_6