ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №587/1077/24 
Номер провадження 22-ц/816/233/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Замченко А. О. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Нижньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області, ОСОБА_2 ,
третя особа – ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Казміренко Лариси Олексіївни на рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року, ухваленого в м. Суми в складі судді Черних О.М., -

в с т а н о в и в :

08 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Нижньосироватської сільської ради (далі – Нижньосироватська сільрада) та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 80 від 27 серпня 2019 року «Про зміну статусу квартирного житлового будинку на статус самостійного житлового будинку» та скасування державної реєстрації речових прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 № 33419866 від 26 серпня 2019 року на житловий будинок АДРЕСА_1 разом з прибудовою, сараєм, погребом, вбиральнею, літньою кухнею, літнім душем, навісом, гаражем, вольєром, огорожею.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 07 вересня 2023 року заявниця володіє квартирою АДРЕСА_2 , проте не має можливості вільно користуватись своєю власністю, оскільки в 2019 році оскаржуваним рішенням був змінений статус квартирного житлового будинку на статус самостійного житлового будинку і відповідач ОСОБА_2 приватизував земельну ділянку, не погодивши межі земельної ділянки з суміжними власниками, після чого встановив суцільну огорожу і заблокував прохід та вхід позивачки до її квартири з присадибної ділянки (городу). Вважає, що скасування рішення про зміну статусу квартирного житлового будинку на статус самостійного житлового будинку буде підставою для скасування рішення сільради про затвердження технічної документації із землеустрою і встановлення меж земельних ділянок.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Казміренко Л.О. просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення сільради ухвалювалось без відома власників квартир, тобто співвласників будинку, що стало наслідком затвердження технічної документації із землеустрою та встановлення меж земельної ділянки також без погодження з іншими співвласниками.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Вакула В.М. просить у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Вважає, що законні підстави для задоволення позову відсутні, оскільки всі власники квартир звертались із заявами про зміну статусу будинку на самостійний житловий будинок, проте лише відповідач зареєстрував своє право власності на будинок та інші будівлі за технічним паспортом станом на 17 вересня 2019 року. Крім того, межі земельної ділянки відповідача погоджені із суміжними землекористувачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і Нижньосироватською сільрадою.
ОСОБА_5 та Нижньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2010 року за ОСОБА_6 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 та 1/3 господарських будівель: частину сараю «Ж» з окремим виходом, частину погребу «З», вбиральню «П», огорожі (т. 1 а.с. 19).
Вказану квартиру разом з господарськими будівлями успадкувала ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 20).
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 29 березня 2007 року за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4 у вказаному вище будинку та 1/3 господарських будівель: частину сараю «Ж» з окремим виходом, частину погребу, вбиральню «П», огорожі. На вказане майно ОСОБА_2 зареєстрував право власності (т. 1 а.с. 31-33).
Рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 80 від 27 серпня 2019 року «Про зміну статусу квартирного житлового будинку на статус самостійного житлового будинку» вирішено змінити статус квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 на статус самостійних житлових будинків з присвоєнням адрес новим об`єктам (т. 1 а.с. 27).
ОСОБА_2 після зміни статусу на самостійний житловий будинок зареєстрував право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на 1/3 господарських будівель: частину сараю «Ж» з окремим виходом, частину погребу, вбиральню «П», огорожі (т. 1 а.с. 79-80).
Також ОСОБА_2 виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (т. 1 а.с. 80-83).
Рішенням Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 21 грудня 2019 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою відповідачу надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і споруд площею 0,05 га з кадастровим номером 5924785000:03:011:0481 та для ведення особистого земельного господарства площею 0,28 га з кадастровим номером 5924785000:03:011:0480 (т. 1 а.с. 28).
Актом комісії Нижньосироватської сільради встановлено, що при обстеженні прибудинкових територій будинків АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 виявлено суцільну огорожу, яка була встановлена в 2023 році ОСОБА_2 і унеможливлює прохід ОСОБА_1 до її домоволодіння та її частини сараю. Комісією також встановлено, що і прохід до домоволодіння ОСОБА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_8 також неможливий у зв`язку з подібною огорожею, встановленою 20 років тому (т. 1 а.с. 29-30).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що рішення виконкому Нижньосироватської сільради № 80 від 27 серпня 2019 року про зміну статусу квартирного житлового будинку на статус самостійного житлового будинку ухвалене на підставі заяв власників квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 житлового будинку. Водночас, позивачка фактично наполягає на скасуванні рішення про встановлення меж земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 , проте ефективним способом захисту буде не скасування рішення сільради і державної реєстрації прав, а усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Відтак, з підстав обрання неефективного способу захисту суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності – це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
За змістом вказаної статті право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Рішення Нижньосироватської сільської ради Сумського району № 80 від 27 серпня 2019 року «Про зміну статусу квартирного житлового будинку на статус самостійного житлового будинку» стосується прав всіх співвласників будинку, господарських будівель, тому зачіпає не лише права ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , але і права ОСОБА_3 , яка має бути у цій справі не третьою особою, а відповідачем.
Апеляційний суд позбавлений можливості залучати до справи нових відповідачів і у зв`язку з цим позбавлений можливості зробити належні висновки щодо заявлених вимог. До того ж, представником позивачки фактично визнано, що позов пред`явлено не до всіх відповідачів, які є співвласниками нерухомого майна. Тому при вирішенні зазначеної вище вимоги у її задоволенні необхідно відмовити саме з даних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За вказаних обставин, рішення суду в частині вирішених вимог про визнання незаконним та скасування рішення Нижньосироватської сільради № 80 від 27 серпня 2019 року на підставі п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні з викладом його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Рішення суду в частині вирішених вимог про скасування державної реєстрації речових прав відповідача на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення цієї вимоги з наступних підстав.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Звідси, поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що позивач вважає чи припускає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Таким чином, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Як зазначалось вище факт порушення відповідачем ОСОБА_2 права позивачки ОСОБА_1 на використання частини земельної ділянки для проходу до її домоволодіння та її частини сараю встановлений Актом комісії Нижньосироватської сільради (т. 1 а.с. 29-30), тобто порушення прав позивачки в частині неможливості використовувати свою власність є доведеним. Причиною порушення прав заявниці є встановлення відповідачем огорожі після оформлення права власності на будинок та земельну ділянку.
Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами всім власникам квартир по АДРЕСА_2 належать в рівних частинах господарські будівлі за зазначеною адресою. Проте відповідач ОСОБА_2 , проводячи реєстрацію свого права власності за зазначеною адресою зареєстрував за собою право власності на господарські будівлі повністю, тобто не 1/ 3 частину, а як цілі будівлі. Тобто, частина належних господарських будівель, належних ОСОБА_1 відповідач зареєстрував за собою. Така реєстрація порушує право власності ОСОБА_1 , тому підлягає скасуванню.
Те, що реєстрація права власності за ОСОБА_2 суперечить змісту рішення суду від 29 березня 2007 року, за яким визнано за ним право власності на будівлі, не заперечував і представник ОСОБА_2 – адвокат Вакула В.М.
На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду позовна вимога немайнового характеру задовольняється, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору за подання позову та 1816,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Казміренко Лариси Олексіївни задовольнити частково, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 80 від 27 серпня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про скасування державної реєстрації речових прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в даній частині вимог нове судове рішення про їх задоволення.
Скасувати державну реєстрацію речових прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 з прибудовою (а) критим ганком (а1), сараєм «Ж», погрібом «З», вбиральнею «П», літньою кухнею «Р», літнім душем «С», навісом «Т», гаражем «У», вольєром «Ф», огорожею № 1-3 від 26 вересня 2019 року № 33419866, проведену державним реєстратором Іщенко-Амбурцумян Людмилою В`ячеславівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48893432 від 27 вересня 2019 року згідно з рішенням виконкому Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 80 від 27 серпня 2019 року, рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 березня 2007 року по справі № 2-340/2007 р.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1816,80 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. І. Собина 

А. О. Замченко