Справа № 137/729/25
Провадження № 22-ц/801/421/2026
Провадження № 22-ц/801/422/2026
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року	Справа № 137/729/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О. Матківської М. В., 
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., 

учасники справи:
позивач – Управління поліції охорони у Вінницькій області,
відповідач – ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління поліції охорони у Вінницькій області на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року та на додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року, ухвалені у складі судді Гопкіна П. В. залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У червні 2025 року Управління поліції охорони у Вінницькій області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що Управління поліції охорони у Вінницькій області є власником транспортного засобу «Skoda Octavia», 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . 
Цивільно-правова відповідальність позивача, як власника наземного транспортного засобу, застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», поліс №219705970. 
02 лютого 2024 року о 07 год 37 хв, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки «ЗІЛ 138», номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті вулиць Чехова та Немирівське шосе у м. Вінниці, де рух регулюється сигналами світлофора, здійснив рух на заборонний жовтий сигнал світлофора, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався на дозволяючий сигнал світлофора, внаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 8.7.3 «г», 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. 
Транспортний засіб марки «ЗІЛ 138», 1985 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, зареєстрований за ОСОБА_4 . 
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» поліс №ЕР-217946396. 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року у справі № 127/4287/24 провадження у справі відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2025 року у справі №127/4287/24 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року було залишено без змін. 
В той же час будь-які сумніви щодо наявності вини ОСОБА_3 не можуть бути викладені лише особливостями стилістики викладення змісту постанови у справі №127/4287/24. 
З постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року вбачається, що захисник Сінькова Й. В. просив закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Разом з цим, Вінницьким міським судом Вінницької області не встановлені підстави для закриття провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому клопотання захисника про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, задоволенню не підлягало. Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суди виконав вимоги ст. 280 КУпАП та встановили вину ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
На переконання позивача, спричинення наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_3 , разом з цим, транспортний засіб «ЗІЛ 138», 1985 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 
02 січня 2025 року незалежним експертом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було складено Звіт №25-66 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 02 лютого 2024 року. 
Відповідно до висновку вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу становить 538 276,62 грн. 
Вартість складення звіту становить 6 000 грн, які позивач сплатив. 
Окрім того через дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася з вини відповідача і в ході якої пошкоджено службовий транспортний засіб позивача «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , позивач поніс транспортні витрати у зв`язку із простоєм транспортного засобу, які згідно із розрахунком становлять 105 209,59 грн.
Відтак, звернувшись із цим позовом до суду, Управління поліції охорони у Вінницькій області просило стягнути із власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_1 на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 544 276,62 грн та понесені збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі у розмірі 105 209, 59 грн, а також вирішити питання судових витрат. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази підтверджують лише факт дорожньо-транспортної пригоди та належність транспортного засобу відповідачеві, але не містять належних і допустимих доказів, які б у їх сукупності підтверджували всі необхідні елементи деліктної відповідальності: не доведено неправомірність поведінки відповідача; його вину (вину будь-кого); причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заявленими збитками. 
З огляду на відсутність хоча б одного з обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, а тим більше їх сукупності, підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позовної вимоги про стягнення майнової шкоди слід відмовити.
Оскільки позивач не довів належними доказами порушення своїх прав, а інші вимоги є похідними, суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення понесених збитків у виді упущеної вигоди.
Додатковим рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року було частково задоволено заяву представника ОСОБА_1 та стягнуто з позивача на його користь 10 000 грн судових витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із такими рішеннями, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Матківська М. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року справу призначено до розгляду на 12 лютого 2026 року о 10 год 10 хв.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На переконання апелянта, Вінницьким міським судом Вінницької області не встановлені підстави для закриття провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому клопотання захисника яке було подано в суд першої інстанції про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, задоволенню не підлягало. 
Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суди виконали вимоги ст. 280 КУпАП та встановили вину ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 
Отже, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.
Окрім того позивач вважає розмір правничої допомоги у сумі 10 000 грн, стягнутий додатковим рішенням суду першої інстанції, є завищеним та необґрунтованим. Суд першої інстанції не достатньо та не в повній мірі мотивував свій висновок та не правильно вирішив це питання, і стягнув з позивача на користь відповідача витрати в розмірі 10 000 грн.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року у справі № 127/4287/24 провадження у справі відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
При розгляді справи судом було встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД №383451 02 лютого 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 02 лютого 2024 року о 07 год. 37 хв., керуючи транспортним засобом марки «ЗІЛ 138», номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті вулиць Чехова та Немирівське шосе у м. Вінниці, де рух регулюється сигналами світлофора, здійснив рух на заборонний жовтий сигнал світлофора, не надав перевагу в русі транспортному засобу «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався на дозволяючий сигнал світлофора, внаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 8.7.3 «г», 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Проте дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджується, що ОСОБА_3 допустив порушення п.п. 8.7.3 «г», 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху. Підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення не вбачається.
Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення вчинене 02 лютого 2024 року. Отже, строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився. 
Враховуючи викладене, клопотання захисника про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, задоволенню не підлягає (а. с. 8-11, 111-114, том 1).
У вказаній постанові суд покликався на висновок експертизи № 1540/1541/24-21 від 15 липня 2024 року, проведеної на підставі постанови суду, в наданих матеріалах адміністративної справи технічних підстав можливої невідповідності в діях водія автомобіля «ЗІЛ 138», номерний знак НОМЕР_2 вимог пунктів 8.7.3 «г», 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху не встановлено. В заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до технічних норм вимог п. 16.8 ПДР України, а водій ОСОБА_2 до технічних норм вимог п.16.5 ПДР України. 
В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, можливість попередження події даної ДТП заключалась у виконанні водієм ОСОБА_2 технічних норм вимог п. 16.5 ПДР України. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія ОСОБА_2 технічним нормам вимог п. 16.5 ПДР України (зворот а. с. 52-59). 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2025 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року у справі № 127/4287/24 було залишено без змін (а. с. 115).
У постанові апеляційний суд встановив:
«Дослідивши оскаржувану постанову, апеляційний суд вважає, що суд зробив однозначний висновок, що підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не має, оскільки не підтверджується, що він допустив порушення п.п. 8.7.3 «г», 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху. 
З цього твердження суду першої інстанції слід зробити лише один висновок – ОСОБА_3 не винен в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
… суд першої інстанції, виконавши свій обов`язок, закрив провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Фактично, це те, що просить апелянт – визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні інкримінуємого йому правопорушення та закрити провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, однак, суд визнав його невинним і закрив провадження у справі з цих же підстав».
Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу за № 25-66 від 02 травня 2025 року встановлено, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату оцінки становить 538 276,62 грн (а. с. 14-23, том 1).
Вартість проведеного звіту становить 6 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1165 від 25 лютого 2025 року (а. с. 24).
Відповідно до розрахунку відшкодування збитків та упущеної вигоди автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сумарне недоотримання прибутку за період простою з 02 лютого 2024 року по 17 квітня 2025 року становить 105 209,59 грн (а. с. 25).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що її застосування можливе лише за наявності вини особи у вчиненні правопорушення.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У ході розгляду справи встановлено, що 02 лютого 2024 року відбулася ДТП за участю службового автомобіля Управління поліції охорони у Вінницькій області «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ЗІЛ 138», номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власники – матеріальні збитки.
Звертаючись до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди, Управління поліції охорони у Вінницькій області покликалося на те, що на місці події було складено протокол на водія ОСОБА_3 , а постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року у справі № 127/4287/24 провадження було закрито не у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. 
На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції таким доводам позивача було надано правильну правову оцінку.
Так, матеріали справи не містять жодного доказу винуватості водія ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, що могло б слугувати підставою для відшкодування власником автомобіля «ЗІЛ 138», номерний знак НОМЕР_2 , шкоди, завданої ДТП.
Покликання позивача на висновки Верховного Суду у справах № 465/674/19 (постанова від 26 січня 2022 року), № 686/4557/18 (постанова від 29 квітня 2020 ркоу) є необґрунтованими, оскільки відносини у справах не є релевантними, адже, як зазначалося, у справі, що розглядається, зі змісту матеріалів не вбачається вини водія ОСОБА_3 у ДТП.
Натомість відповідно до висновку експерта № 1540/1541/24-21 від 15 липня 2024 року, проведеної на підставі постанови суду у межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, у заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія ОСОБА_2 технічним нормам вимог п. 16.5 ПДР України.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП. 
Отже, КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Тобто, приписи 247 статті КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань. Після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.
Стаття 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Логічне тлумачення абзацу першого ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, суд при розгляді справи № 127/42/87/24 щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Утім за відсутності підстав вважати, що дії  ОСОБА_3 як водія транспортного засобу знаходилися у причинному зв`язку із виникненням ДТП, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги Управління поліції охорони у Вінницькій області не підлягають задоволенню.
Також апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про неправильне вирішення судом першої інстанції питання судових витрат на правничу допомогу та стягнення з позивача на користь відповідача таких витрат в розмірі 10 000 грн.
Так, відповідач заявляв до стягнення 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. 
На переконання колегії суддів, при ухваленні додаткового рішення місцевий суд, оцінивши заявлений розмір витрат на правничу допомогу на критерії реальності, необхідності та розумності витрат, а також врахувавши заперечення позивача, дійшов повністю обґрунтованого висновку про зменшення їх розміру до 10 000 грн. Апеляційна скарга не містить конкретних доводів на спростування визначеної судом суми.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін як законні та обґрунтовані.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року та додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені Управлінням поліції охорони у Вінницькій області у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий         В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

М. В. Матківська