ПОСТАНОВА 
Іменем України

19 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 399/517/25
провадження № 22-ц/4809/554/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області,
треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, ОСОБА_2 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Білоконь Олег Олександрович на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області (суддя Шуліка О.О.) від 01.12.2025,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
09.06.2025 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Пасюк Василь Володимирович, звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом до Онуфріївської селищної ради й просив визнати за ним право власності на будівлю складу літ. «З» загальною площею 558,3 кв.м, розташованої на земельній ділянці із кадастровим номером: 3524655400:50:014:0009 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї вимоги позивач зазначив, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2015 у справі № 399/296/15-ц за ним було визнано право власності за набувальною давністю на комплекс будівель, що знаходяться за вищевказаною адресою.
Надалі, для обслуговування вказаного комплексу будівель, позивач уклав договір оренди землі від 03.01.2020 та додаткову угоду №1 до договору від 03.06.2024, відповідно до яких, земельна ділянка із кадастровим номером: 3524655400:50:014:0009 була надана ОСОБА_1 для надання послуг у сільському господарстві на 49 років із правом пролонгації договору. 
Крім того, у середині цього комплексу будівель знаходився фундамент, що лишився від колишньої будівлі. Позивач використовуючи вже наявний фундамент здійснив будівництво складу літ. «З» по АДРЕСА_1 .
По суті це будівництво було самочинним.
Оскільки Державна інспекція архітектури та містобудування України відмовила позивачу в реєстрації декларації про готовність до експлуатації складу літ. «З» за амністією, на підставі норми ч. 3 ст. 376 ЦК України, як користувач земельної ділянки під самочинно збудованим нерухомим майном, він змушений звертатися в суд з позовом про визнання за ним права власності на це майно.
2. Короткий зміст судового рішення 
01.12.2025 Онуфріївський районний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, якою зупинив провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Онуфріївської селищної ради про визнання права власності до залучення для участі правонаступника після смерті позивача ОСОБА_1 . У задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_2 про закриття провадження суд відмовив. 
Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу тим, що оскільки позивач  ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, а з огляду на підстави позову спірні правовідносини допускають правонаступництво, відтак, до заміни позивача, провадження у справі підлягає зупиненню.
Крім того, з тих підстав, що спадкування можливе у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що передбачених п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстав, обумовлених смертю позивача, немає.
3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Третя особа у справі, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Білокінь Олег Олександрович, подав апеляційну скаргу на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2025 в частині зупинення провадження у справі, просить скасувати її та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянт вважає висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво помилковим.
Суд залишив поза увагою положення ч. 2 ст. 376 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тому, з огляду на ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, право, яке не існувало в спадкодавця на момент його смерті (право, яке спадкодавець за життя не набув), не може переходити до спадкоємців у порядку спадкування. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. У такому разі до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі такого самочинного будівництва. Позивач ОСОБА_3 вимогу про визнання права власності на будівельні матеріали, використані в процесі самочинного будівництва складу літ. «З», не пред`являв. У спірних правовідносинах йшлося про можливе первинне набуття позивачем права власності на нерухоме майно, а не про оспорювання відповідачем набутого позивачем раніше права власності, тому спадкоємці позивача не можуть мати більше прав, ніж він сам мав на час своєї смерті.
4. Про відзив на апеляційну скаргу 
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшли.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 14 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині, що оскаржується відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
7. Встановлені судом першої інстанції обставини:
ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Пасюк Василь Володимирович звернувся з позовом про визнання за ним права власності на будівлю складу літ. «З» загальною площею 558,3 кв.м, розташовану на земельній ділянці із кадастровим номером: 3524655400:50:014:0009 за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , позивач у справі, помер, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть від 29.09.2025, серія НОМЕР_1 (том 2, а. с. 151).
22.10.2025 адвокат Пасюк Василь Володимирович подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_1 до вступу у справу правонаступника.
01.12.2025 третя особа у справі ОСОБА_2 надіслав на електронну адресу суду електронний документи – заперечення проти зупинення провадження у справі (том 2, а. с. 184). 
8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1. Норми права та їх джерела
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ч. 1 ст. 55 ЦПК України).
Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво (п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).
8.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Пункт 1 частини 1 статті 251 ЦПК України містить імперативну норму, яка зобов`язує суд зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.
У цій справі апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини допускають правонаступництво у зв`язку зі смертю позивача, а відтак, що існують підстави для зупинення провадження у справ до залучення до участі у справі правонаступника.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1216 ЦК України).
Відповідно до ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Таким чином, право звернення до суду з вимогою про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно належить власнику земельної ділянки або землекористувачу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Стосовно спадкування саме самочинно збудованого майна, то Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 28.04.2022 у справі № 359/9695/17 дійшов наступного висновку: права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується з частинами третьою і п`ятою статті 376 ЦК України і нормами про спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України ). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини третьої і п`ятої статті 376 ЦК України ) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин третьої і п`ятої статті 376 ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України. 
Аналогічна правова позиція підтверджується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 0541/3459/12.
У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду про визнання за ним права на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна посилаючись на те, що це об`єкт збудовано на земельній ділянці, яка належить йому на праві оренди, а також посилаючись на норми ст. 376 ЦК України.
Пунктом 38 договору оренди землі від 03.01.2020 в редакції додаткової угоди № 1 від 03.06.2024 передбачено, зокрема, що право оренди земельної ділянки, у разі смерті фізичної особи – орендаря, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем (том 1, а. с. 36).
Відповідно до принципу універсальності спадкового правонаступництва, не допускається прийняття окремих прав чи обов`язків, оскільки спадщина приймається виключно як єдине ціле.
Виходячи з цього, якщо право звернення з вимогою про визнання права власності належало спадкодавцю, відповідно таке право після прийняття спадщини переходить і до спадкоємців. При цьому таке право не належить до виключень, передбачених ст. 1219 ЦК України.
Крім того, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).
Після відкриття провадження у цій справі цивільна та цивільна процесуальна правоздатність ОСОБА_1 припинилася 29.09.2025 у зв`язку зі смертю.
З огляду на цю обставину суд першої інстанції не знайшов підстав для закриття провадження у справі, проте участь позивача в позовному провадженні є обов`язковою, тому подальший розгляд справи до вступу правонаступника вибулої сторони неможливий.
З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому, беручи до уваги той факт, що позивач помер, суд був зобов`язаний зупинити провадження у справі до вступу у справу правонаступника вибулої сторони. 
Таким чином, місцевий суд правильно застосував норму п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. 
9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 374 та ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є помилковими. 
Натомість суд повно і правильно встановив обставини справи, в межах вирішення питання про зупинення провадження у справі, правильно застосував відповідні норми матеріального та процесуального права. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Білокінь Олег Олександрович, залишити без задоволення, а ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2025 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник