ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 квітня 2026 року 	Справа № 280/800/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Пенсійного Фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Пенсійного Фонду України (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 2), в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992, відповідно до записів № 13-14 у трудовій книжці НОМЕР_1 , де відповідно до запису №13 – ОСОБА_1 затверджений на посаді директора молодіжного творчого об`єднання при Запорізькому обкомі ЛКСМУ, а відповідно до запису №14 – звільнений з посади директора молодіжного творчого об`єднання при обкомі ЗСМ у зв`язку з ліквідацією підприємства, з причини того, що відсутній запис про перейменування організації, запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи;
визнати протиправним та скасувати рішення Пенсійного фонду України від 09.01.2026 №2047-28721/К-03/8-2800/26 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.05.2025 №7728-7224/К-02/8-0800/25 на № ВЕБ-08001-Ф-С-25-074025 від 24.03.2025 про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992, відповідно до записів № 13-14 у трудовій книжці НОМЕР_1 , де відповідно до запису №13 – ОСОБА_1 затверджений на посаді директора молодіжного творчого об`єднання при Запорізькому обкомі ЛКСМУ, а відповідно до запису №14 – звільнений з посади директора молодіжного творчого об`єднання при обкомі ЗСМ у зв`язку з ліквідацією підприємства, при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутній запис про перейменування організації, запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) період роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992, відповідно до записів № 13-14 у трудовій книжці НОМЕР_1 , де відповідно до запису №13 – ОСОБА_1 затверджений на посаді директора молодіжного творчого об`єднання при Запорізькому обкомі ЛКСМУ, а відповідно до запису №14 – звільнений з посади директора молодіжного творчого об`єднання при обкомі ЗСМ у зв`язку з ліквідацією підприємства в повному обсязі;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992, відповідно до записів № 13-14 у трудовій книжці НОМЕР_1 , де відповідно до запису №13 – ОСОБА_1 затверджений на посаді директора молодіжного творчого об`єднання при Запорізькому обкомі ЛКСМУ, а відповідно до запису №14 – звільнений з посади директора молодіжного творчого об`єднання при обкомі ЗСМ у зв`язку з ліквідацією підприємства в повному обсязі, починаючи з дня призначення пенсії – з 25.03.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що за зверненням ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області йому призначено пенсію з 25.03.2025 довічно, проте, до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки. Вказує не погодившись з рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області, 07.06.2025 через Портал електронний послуг ПФУ ОСОБА_1 було направлено скаргу до Пенсійного фонду України. Проте, за результатами розгляду скарги ПФУ: Період роботи ОСОБА_1 з 12.11.1990 по 13.03.1992 до його страхового стажу не зараховано, мотивуючи тим, що запис про роботу у зазначений період внесений до трудової книжки ОСОБА_1 з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, оскільки відсутній запис про перейменування організації, запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи. З діями та рішеннями ПФУ та ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо незарахування періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992 позивач не згоден, вважає, що відповідачами протиправно не був зарахований зазначений період роботи до його страхового стажу для призначення пенсії за віком. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву вх. № 14545 від 19.03.2026, де вказано, що Головні управління та Пенсійний фонд України є різними самостійними юридичними особами з різною юрисдикцією та компетенцією. Функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій є дискреційними повноваженнями територіальних органів Фонду. Зазначає, що у відповіді Пенсійного фонду України, наданого листом від 09.01.2026 № 2047-28721/К-03/8-2800/26, позивачу було надані роз`яснення, щодо умов та норм зарахування стажу роботи у відповідності до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Вказує, що лист Пенсійного фонду України від 09.01.2026 № 2047-28721/К-03/8-2800/26 не є правовим актом індивідуальної дії в розумінні КАС України, оскільки цей лист є відповіддю на звернення і має інформаційно – роз`яснювальний характер. Просить відмовити у позові. 
Відповідачем 2 також подано відзив на позовну заяву вх. № 14545 від 19.03.2026, де вказано, що позивач пропустив строк звернення з цим адміністративним позовом до суду. Також вказує, що звернувшись до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, позивачем окрім інших документів було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 . Зазначає, що розглянувши документи, відповідачем було встановлено, що у записах трудової книжки про період роботи з 12.11.1990 по 13.02.1992 запис про звільнення не засвідчений підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою. Враховуючи зазначене, вважає, що зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 12.11.1990 по 13.02.1992, у відповідності до записів трудової книжки правових підстав нема, оскільки відомості про трудову діяльність зазначені з порушенням вимог Інструкції №58. Виходячи з вищезазначеного, вказує, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області діяло на підставі та у межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. Просить відмовити у позові. 
Ухвалою суду 03.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/800/26. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
23.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За заявою ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області йому призначено пенсію з 25.03.2025 довічно.
Листом Управлінням обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.05.2025 №7728-7224/К-02/8-0800/25 ОСОБА_1 повідомлено, що до його страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки: з 26.02.1987 по 11.11.1990, оскільки в графі 4 (на підставі чого внесена запис) відсутній номер документа про прийняття та звільнення; з 12.11.1990 по 13.03.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчений підписом керівника або спеціально уповноваженою ним особою (пункт 4,1) Інструкції №58, керуючись Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 ( зі змінами).
07.06.2025 через портал електронний послуг Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 було направлено скаргу до Пенсійного фонду України, в якій він просив, зокрема, прийняти рішення щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 26.02.1987 по 11.11.1990; з 12.11.1990 по 13.03.1992 та здійснити перерахунок розміру пенсії за віком;
Листом Пенсійного фонду України від 09.01.2026 через особистий кабінет вебпорталу електронних послуг позивача за результатами звернень повідомлено, що період роботи ОСОБА_1 з 12.11.1990 по 13.03.1992 до його страхового стажу не зараховано, мотивуючи тим, що запис про роботу у зазначений період внесений до трудової книжки ОСОБА_1 з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, оскільки відсутній запис про перейменування організації, запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи. А також, Головному управлінню Пенсійного фонду в Запорізькій області доручено період роботи з 26.02.1987 по 11.11.1990 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 з дня призначення пенсії (з 25.03.2025).
Позивач не погодившись з діями та рішеннями відповідачів щодо незарахування періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992 до його страхового стажу, з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та іншими нормативно-правовими актами.
За ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом .
Згідно ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 25.03.2025, проте до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки, а саме: з 12.11.1990 по 13.03.1992 з посиланням на те, що запис про звільнення не засвідчений підписом керівника або спеціально уповноваженою ним особою.
Аналізуючи такі обставини, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що основним документом, який підтверджує періоди страхового стажу, є трудова книжка та записи в ній, а за їх відсутності такі періоди можуть підтверджуватися іншими документами, виданими за місцем роботи, навчання або архівними установами. 
Згідно норм законодавства, чинного у спірний період роботи позивача, а саме: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі – Інструкція № 162) було визначено порядок ведення трудових книжок.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Відповідно до п. 2.5 Інструкції № 162 у випадку виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику необхідну допомогу в цьому. Аналогічна правова позиція висловлена у п. 2.6 Інструкції № 58.
Згідно п. 2.8 Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення і т. ін. мають повність відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У випадку втрати наказу або розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, що не вказані в трудовій книжці. Аналогічна правова позиція висловлена у п. 2.9 Інструкції № 58.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Аналогічні за змістом вимоги встановлені в Інструкції № 58.
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162 зміна записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по-батькові та дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по-батькові, тощо) з посиланням на дату та номер цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по-батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. В такому ж порядку за необхідності вносяться зміни у відомостях щодо освіти, професії, спеціальності.
Аналогічні за змістом вимоги містяться в Інструкції № 58.
Також, пунктом 2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу “Відомості про роботу” у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: “Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво” із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо внесення достовірних відомостей про працівника під час заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій № 162 та № 58.
Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 по справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд зазначає, що трудова книжка позивача НОМЕР_3 від 16.09.1965 містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача у період з 12.11.1990 по 13.03.1992. 
Суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком Управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Водночас, відповідачем 2 не ставиться під сумнів достовірність записів про роботу позивача, відповідач 2 лише покликається на певні недоліки їх внесення.
Таким чином, спірні періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 16.09.1965. 
Слід зазначити, що згідно п.1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Пенсійний фонду від 25.11.2005 № 22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
За п. 4.1 вказаного Порядку, заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
З матеріалів справи вбачається, що органом, що призначив пенсію позивачу є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, тому саме цим органом при призначенні позивачу пенсії вчинено дії щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992. Тож, саме дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992 слід визнати протиправними.
При цьому, матеріали справи не містять будь-яких окремих рішень ані відповідача 1, ані відповідача 2 про відмову у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу позивача. А листи, які оскаржує позивач від 09.01.2026 №2047-28721/К-03/8-2800/26 та від 09.05.2025 №7728-7224/К-02/8-0800/25 за своєю правовою природою не є актами індивідуальної дії (рішеннями) в розумінні КАС України, оскільки носять лише інформаційно – роз`яснювальний характер та самі по собі не порушують права позивача. Тому, підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.
Суд також звертає увагу, що відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі – Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, сім`ї та єдності, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. 
Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління (п. 7 Положення № 280). 
Спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають, перераховують та виплачують пенсію в Пенсійному фонді України не створено. 
Згідно з п.п 3 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28- 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 21.12.2022 № 28-2), Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює, зокрема: призначення (перерахунку) і виплату пенсій.
Відповідно до п. 12 Положення № 28-2, Головне управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18.05.2022 у справі № 640/19528/19 зазначив, що Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади, не наділений повноваженнями щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії.
Згідно з підпунктом 17 пункту 4 Положення № 280, Пенсійний фонд України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Пенсійного фонду України.
Таким чином, функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій є дискреційними повноваженнями територіальних органів Фонду.
З огляду на викладене, суд висновує, що Пенсійним фондом України у даній справі не було вчинено дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992, оскільки вказане питання взагалі не входить до повноважень даного суб`єкта владних повноважень.
Тому, позовні вимоги про визнання протиправними дій Пенсійного фонду України щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Щодо способу захисту прав позивача, суд зазначає, що частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
За таких обставин, з метою ефективного поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992, у зв`язку з чим провести з 25.03.2025 перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
Обраний у справі судом спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам справедливості та забезпечить ефективне поновлення порушеного права позивача з урахуванням обставин цієї справи.
Суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки враховуючи предмет оскарження та обставини справи, зокрема, оскаррження рішення територіального органу в адміністративному порядку, позов подано в межах встановленого ст. 122 КАС України строку звернення до суду. 
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1331,20 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992 при призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 12.11.1990 по 13.03.1992, у зв`язку з чим провести з 25.03.2025 перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б, 69005, код ЄДРПОУ 20490012).  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16.04.2026.

Суддя Л.Я. Максименко