Справа № 478/429/26 Провадження № 2/478/346/2026 	

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 квітня 2026 року. смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді       Іщенко Х.В.,
за участю: 
секретаря судового засідання    Крюкової О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності за набувальною давністю, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаним позовом до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач з 2015 року по теперішній час включно постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою на предмет фактичного проживання, наданою старостою Миколаївського старостинського округу. Про попереднього власника йому нічого невідомо. За весь час його проживання у будинку ніхто не мав до нього жодних претензій та заперечень щодо його проживання у домоволодінні. Починаючі з 2015 року по теперішній час він підтримує у належному стані прибудинкову територію та сам будинок.
Враховуючі викладені обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок.
Ухвалою суду від від 03.04.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Предметом доказування за даною категорією вимог є: наявність спірного майна, обставини, що свідчать про володіння позивачем спірним майном як його власним, строк володіння нерухомим майном, особа, яка заволоділа майном, робить це відкрито та безперервно.
Обставини, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК повинен довести саме позивач, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервіність
За вказаного, цією ж ухвалою було витребувано від відповідача докази, на підтвердження заявлених вимог, зокрема: копію будинкової книги спірного домовоління: буд. за АДРЕСА_1 ; квитанції про оплату комунальних послуг за спожитий газ та його розподіл, за спожиту електричну енергію, за спожиту воду, квитанції про сплату земельного податку за земельну ділянку, на якій розташовано об`єкт нерухомості за вказаний період часу; довідку з Казанківської селищної ради про зареєстрованих (прописаних) осіб у спірному домоволодінні; Акту на предмет фактичного проживання за підписом в тому числі депутатім Миколаївської сільської ради, витяги з Погосподарських книг Миколаївської сільської ради за вказаний період часу (із зазначенням власника домогосподарства та особи, які проживають (проживали) в ньому). З урахуванням наданих на виконання ухвали суду позивачу також було запропоновано надати уточнення, зокрема, - за яких обставин відбулось вселення до вказаного об`єкту нерухомості - заволодіння майном (усний правочин купівлі-продажу, договір найму, оренди житла). 
Вимоги вказаної ухвали суду від 03.04.2026 року в частині надання доказів позивачем не виконано, про причини невиконання вимог ухвали суду (неможливсоті надання вказаних доказів) суд не повідомлено.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 
Представник відповідача Казанківської селищної ради Миколаївської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся судом, явку свого представника в судове засідання не забеспечили.
Неявка сторін, на думку суду не перешкоджає судовому розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.
Так, згідно довідки Старости Миколаївського старостинського округу Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області від 24.09.2025 року № 77/13-01-06 вбачається, що позивач з 2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Адреса житлового будинку не змінювалась, житловий будинок с господарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Земельна ділянка не приватизована.
Згідно довідки КП Казанківське БТІ Казанківської селищної ради № 178 від 13.08.2025 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок садибного типу с господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - не зареєстроване.
Згідно з висновком про вартість об`єкту оцінки № 0323 від 05.09.2025 року, станом на 12.09.2025 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 90,80 кв.м. складає 146900,00 грн. Об`єктом оцінки виступає майно у вигляді земельних поліпшень житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає наступне.
За правиламистатті 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові.
Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставістатті 344 ЦК Україниє: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
За змістом частини першоїстатті 344 Цивільного кодексу Українидобросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.
Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
За роз`ясненнями пунктів 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини 1статті 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
За змістом статті 344 ЦК Українипри набувальній давності тягар доказування покладається на позивача.
З огляду на положення статті, та роз`яснення Великої Палати Верховного Суду та Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд зазначає, що набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.
Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставістатті 344 ЦК України можливе лише за доведеності позивачем необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності та терміну володіння майном.

Звернувшись до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вказує на добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном, фактично обмежившись доведенням відкритого та безперервного володіння. Між тим, обставин, які свідчать про добросовісне заволодіння майном позивачем, позовні вимоги не містять, як і додані до нього докази.
Крім цього, позивач не наводить характеризуючих даних відносно об`єкта нерухомості на який просить визнати право власності житловий будинок обмежуючись лише його адресою, тим самим поширюючи право власності на всі об`єкти нерухомого майна, які знаходяться за певною адресою (як приклад: господарські будівлі та споруди), а не виключно на те майно, яким він заволодів та володіє.
Фактично, позивачем як на підставу своїх вимог надано лише єдину довідку виконкому Казанківської селищної ради про факт проживання позивача за вказаною адресою з 2015 року, що само по собі не створює для позивача жодних правових наслідків, оскільки не доводить добросовісність набуття позивачем нерухомого майна, безперервності та відкритості його володіння, а інші довідки селищної ради містять відомості, що не є предметом доказування у даній справі.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки обставини та підстави позову не доведено будь-якими належними та допустимими доказами.
Враховуючи ту обставину, що саме позивач повинен доводити обставини визначені ним в позовній заяві і суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу закріплений встатті 13 ЦПК України, оцінюючи докази надані позивачем, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати позивача зі сплати судового збору слід віднести на його рахунок.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 13, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.04.2026 року.

Суддя: Х.В. Іщенко