КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7731/2026
Справа № 753/11969/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

27 березня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Колесника О.М. в м. Київ 27 січня 2026 року щодо відмови у внесенні виправлень у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у вигляді відсотків за користування позикою, інфляційних втрат, 3 % річних,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила виправити в резолютивній частині ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року у справі № 753/11969/19 словосполучення «залишити без задоволення» на вірне словосполучення «залишити без розгляду».
Заяву мотивувала тим, що за наслідком розгляду заявленого відповідачем клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд в мотивувальній частині ухвали від 12 січня 2026 року констатував, що ОСОБА_2 вже 28 квітня 2023 року був обізнаний про прийняте заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва у даній справі та про відкриття виконавчого провадження № 71482325 щодо виконання даного рішення суду на підставі виконавчого листа. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені підстави для поновлення строків на перегляд заочного рішення є необґрунтованими та суперечать фактичним діям відповідача. За змістом вказаного висновку суду слідує, що встановивши відсутність підстав для поновлення строку заяви відповідача про перегляд заочного рішення, суд фактично відмовив у його задоволенні.
Водночас за правилом ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених даним Кодексом.
Посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, згідно яких відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду формулює висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.
Проте, як слідує з мотивувальної та резолютивної частини ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року у даній справі, суд, встановивши факт пропуску строку на подання відповідачем заяви про перегляд рішення та відсутності підстав для його поновлення, замість залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, здійснив описку, шляхом залишення її без задоволення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року заяву про виправлення описки залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року та постановити нове судове рішення, яким виправити в резолютивній частині ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року у справі № 753/11969/19 словосполучення «залишити без задоволення» та вірне словосполучення «залишити без розгляду». 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що ухвалою суду від 12 січня 2026 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року залишено без задоволення. 21 січня 2026 року скаржник звернулася до суду із заявою про виправлення описки в ухвалі, оскільки в її резолютивній частині невірно вказано «залишити без задоволення» замість «залишити без розгляду», яка за наслідком її розгляду залишена без задоволення.
Підставою звернення скаржника до суду про виправлення описки в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року була обставина того, що суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, в мотивувальній частині ухвали встановив, що ОСОБА_2 вже 28 квітня 2023 року був обізнаний про ухвалене рішення та про відкриття виконавчого провадження, а тому заявлені підстави для поновлення строків на перегляд заочного рішення є необґрунтованими та суперечать фактичним діям відповідача. 
Тобто за змістом вказаного висновку суду слідує, що встановивши відсутність підстав для поновлення строку заяви відповідача про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні. 
Наводила зміст ч. 2 ст. 126 ЦПК України, посилалася на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, вказувала, що з мотивувальної та резолютивної частини ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року вбачається, що суд, встановивши обставину пропуску строку на подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення та відсутності підстав для його поновлення, замість залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, залишив її без задоволення. 
На переконання апелянта, суд першої інстанції при постановленні ухвали від 12 січня 2026 року в її резолютивній частині допустив описку, а саме замість вірного словосполучення «залишити без розгляду» помилково вказав «залишити без задоволення». 
Не зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції, відмовляючи скаржнику у виправленні допущеної описки, залишив поза увагою відповідні доводи апелянта та висновки Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 та помилково констатував відсутність підставі для виправлення описки в ухвалі суду від 12 січня 2026 року.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення віднесена до п. 19 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується судом без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо), або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення). Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 362/2179/17 (провадження № 51-3635км19), від 13 липня 2022 року в справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21), від 13 липня 2022 року в справі № 761/14537/15-ц вказано, що ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення. Отже, оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення має здійснюватися в тому ж порядку, що і виправлене судове рішення, у тому числі з урахуванням інстанції суду, який прийняв таке рішення. Дотримання відповідного порядку оскарження може бути поєднано з наявністю відповідних обмежень права на оскарження тих чи інших судових рішень, крім випадків, коли суд, постановляючи ухвалу про внесення виправлень у судове рішення, вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Суд вправі здійснити технічну заміну елементу, яка є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.

Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать: написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення і може ускладнити виконання рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) вказано, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Постановою від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду формулює висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у вигляді відсотків за користування позикою, інфляційних втрат, 3 % річних.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва суду від 15 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 236272,95 грн. в рахунок стягнення грошових коштів у вигляді відсотків за користування позикою, 263400 грн. інфляційних втрат, 38136,99 грн. 3 % річних, а всього 537809,94 грн., стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 5378,10 грн. судового збору.
28 листопада 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року у цивільній справі №753/11969/19, в якій остання просила переглянути вказане рішення з подальшим його скасуванням. При цьому посилалася на те, що відповідач не з`являвся в судові засідання, оскільки не був повідомлений про розгляд справи, а відтак не міг подати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Також в даній заяві просила суд поновити строки для подачі заяви про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року залишено без задоволення. Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, суд у відповідності до ч. 4 ст. 287 ЦПК України роз`яснив відповідачу право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду у загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Наведене підтверджується матеріалами справи. 

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про виправлення описки, суд першої інстанції вірно виходив із того, що диспозиція ст. 269 ЦПК України не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту. Крім того, залишаючи без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року, суд надавав оцінку належного повідомлення відповідача про розгляд справи, а також про відсутність відповідних доказів, які б істотно впливали на рішення суду, зазначена оцінка вказаних обставин давала суду підстави в порядку ст. 287 ЦПК України винести ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення. Оскільки ст. 269 ЦПК України передбачає можливість виправлення лише описок або арифметичних помилок, а не зміну судового рішення, підстав для задоволення заяви немає.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками і враховує, що мотивувальна частина ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року, згідно якої, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, повністю узгоджується з резолютивною частиною даної ухвали, у якій наведено висновки суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року, таким чином, ухвала суду внутрішньо логічно узгоджена і підстави для висновку про наявність у ній описки, про яку зазначає позивач у апеляційній скарзі, відсутні.

Враховуючи наведені норми матеріального та процесуального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки.

Доводи апеляційної скарги, що встановивши відсутність підстав для поновлення строку заяви відповідача про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і є власною інтерпретацією оскаржуваної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року, оскільки відповідних висновків ухвала суду не містить.

Доводи апеляційної скарги, що суд, встановивши обставину пропуску строку на подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення та відсутності підстав для його поновлення, замість залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, залишив її без задоволення, зводяться до незгоди з мотивами ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року, що не є саме по собі передбаченою законом підставою для її скасування та відхиляються апеляційним судом. 

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

З огляду на вищевикладене та з урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду апеляційний суд звертає увагу, що в апеляційній скарзі стороною позивача не зазначено, яким чином, на думку заявника, зазначення судом першої інстанції в ухвалі про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а не про залишення цієї заяви без задоволення, може ускладнити виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року.

За таких обставин, процесуальна мета позивача при зверненні до суду із заявою про виправлення описки не може вважатись такою, що спрямована на усунення перешкод у виконанні судового рішення. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду, помилкового тлумачення заявником норм процесуального права, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року щодо відмови у внесенні виправлень залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.