ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/859/26 Справа № 175/6042/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року  Дніпровський апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.
за участю секретаря – Триполець В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2024 року через підсистему “Електронний суд” ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яку було зареєстровано в Дніпровському районному суді Дніпропетровської області 26 квітня 2024 року. В позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд: виділити автомобіль марки «Land Rover», комерційний опис «Range Rover» 2014 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1999, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки «Land Rover», комерційний опис «Range Rover» 2014 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1999, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 530615 (п`ятсот тридцять тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, а також судові витрати. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 перебували з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2022 року. Шлюб був зареєстрований Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно – Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що було складено актовий запис за №138. До цього часу, відповідач та позивач, зустрічалися з травня 2021 року та в вересні 2021 року з`їхались та почали жити однією сім`єю та вести спільне господарство. Від шлюбу сторони мають спільну дитину – доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі за рахунок заощаджень, за їх спільні кошти, ними було придбано легковий автомобіль Land Rover Range Rover Evoque 2.0, 2014 року випуску. Зазначений автомобіль був куплений подружжям з грошей отриманих від продажу легкового автомобіля Hyundai Sonata номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , 2012 року випуску, який належав позивачу до укладення шлюбу, та продажу легкового автомобіля Mercedes-Benz B-Class, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , 2010 року випуску, яку 9 листопада 2021 року позивач з власних коштів подарував відповідачу. На час придбання автомобіля, за спільною згодою подружжя вирішили оформити автомобіль на відповідачку, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 право власності на вказаний легковий автомобіль 04 жовтня 2022 року було зареєстровано за відповідачем. На сьогоднішній день, згоди про добровільний поділ спільного подружнього майна між ними не досягнуто. На підставі висновку експерта № 67/24 по судовій транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення середньої ринкової вартості ктз, складеного 14 березня 2024 року судовим експертом Пилипенком А.І. свідоцтво № 22 від 27 травня 1999 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України - середня ринкова вартість легкового автомобіля Land Rover Range Rover Evoque 2.0, рік випуску 2014, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 1061230 (один мільйон шістдесят одна тисяча двісті тридцять) грн. 00 коп. Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, а позивач згоден одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну йому частку автомобіля, вважаємо, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з відповідача на користь позивача 1/2 частини його вартості, у зв`язку з чим звертається до суду із цією позовною заявою (том 1, а.с.1-4).

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки «Land Rover», комерційний опис «Range Rover» 2014 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1999, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 530615 (п`ятсот тридцять тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 5744,92 грн., що складається з судового збору за подання позовної заяви через електронний суд в розмірі 4244,92 грн., та витрат на проведення експертизи щодо визначення середньої ринкової вартості ктз в розмірі 1500,00 грн. (том 1 а.с. 209-213).

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 звернулася із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухвалене з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки Land Rover Range Rover Evoque, 2.0, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 у розмірі 329286,69 (триста двадцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість гривень 69 копійок) грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції взагалі не мотивував у оскаржуваному рішенні прийняття судом визначення вартості спірного автомобіля, а саме за висновком судового експерта Пилипенка А.І. № 67/24 від 14.03.2024 р. по судовій транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення середньої ринкової вартості КТЗ який наданий до суду позивачем, за яким не проводився огляд спірного автомобіля, і не зазначив, з яких причин судом не прийнято до уваги для визначення вартості спірного автомобіля висновок експерта товарознавчої експертизи про оцінку колісного транспортного засобу № 07/08/24 від 12.08.2024 р., який надано до суду відповідачкою, за яким експертом було проведено саме огляд автомобіля, який перебував у спільній сумісній власності, та проведено оцінку ринкової вартості саме автомобіля Land Rover Range Rover Evoque, 2.0, 2014 року випуску,ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 (том 2, а.с.1-6).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебували з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2022 року. Шлюб був зареєстрований Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно – Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що було складено актовий запис за №138.
До цього часу, відповідач та позивач, зустрічалися з травня 2021 року та в вересні 2021 року з`їхались та почали жити однією сім`єю та вести спільне господарство. Від шлюбу сторони мають спільну дитину – доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За час перебування у шлюбі за рахунок заощаджень, за їх спільні кошти, ними було придбано легковий автомобіль Land Rover Range Rover Evoque 2.0, 2014 року випуску. Зазначений автомобіль був куплений подружжям з грошей отриманих від продажу легкового автомобіля Hyundai Sonata номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , 2012 року випуску, який належав позивачу до укладення шлюбу, та продажу легкового автомобіля Mercedes-Benz B-Class, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , 2010 року випуску, яку 09 листопада 2021 року позивач з власних коштів подарував відповідачу.
На час придбання автомобіля, за спільною згодою подружжя вирішили записати автомобіль на відповідачку, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 право власності на вказаний легковий автомобіль 04 жовтня 2022 року було зареєстровано за відповідачем.
На сьогоднішній день, згоди про добровільний поділ спільного подружнього майна між ними не досягнуто.
На підставі висновку експерта № 67/24 по судовій транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення середньої ринкової вартості ктз, складеного 14 березня 2024 року судовим експертом Пилипенком А.І. свідоцтво № 22 від 27 травня 1999 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України - середня ринкова вартість легкового автомобіля Land Rover Range Rover Evoque 2.0, рік випуску 2014, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 1061230 (один мільйон шістдесят одна тисяча двісті тридцять) грн. 00 коп.
При поділі спільного майна подружжя, судом приймається до уваги не ціна майна, за якою воно було придбане, а його дійсна вартість на час поділу.

Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вказане спірне рухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти подружжя, відтак є об`єктом спільної сумісної власності сторін і у зв`язку з розірванням шлюбу може бути об`єктом поділу майна подружжя. Проте, суд першої інстанції, не задовольнив вимогу позивача про виділення автомобіля марки «Land Rover», комерційний опис «Range Rover» 2014 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1999, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 , оскільки, станом на час розгляду судової справи вказане авто було відчужене та вибуло із власності відповідача. Таким чином, місцевий суд задовольнив позов лише в частині стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 від ціни вартості автомобіля з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 після відчуження спільного майна подружжя, з урахуванням висновку експерта № 67/24 по судовій транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення середньої ринкової вартості ктз, складеного 14 березня 2024 року, відповідно до якого середня ринкова вартість легкового автомобіля Land Rover Range Rover Evoque 2.0, рік випуску 2014, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 1061230 (один мільйон шістдесят одна тисяча двісті тридцять) грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини 1 статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21) зроблено висновок, що «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України)».
Частина ч. 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16(провадження № 61-37616св18), від 24 лютого 2021 року у справі № 127/16630/17(провадження № 61-83св21), від 09 червня 2021 року у справі № 761/18817/17(провадження № 61-6447св21), від 14 листопада 2024 року у справі №727/1140/21(провадження № 61-14646св23).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
При поділі спільного майна подружжя, судом приймається до уваги не ціна майна, за якою воно було придбане, а його дійсна вартість на час поділу.
З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі №201/14044/16-ц, провадження №61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. 

Колегія суддів бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), відповідно до якого порушення права спільної сумісної власності одного з подружжя виникає з моменту відчуження майна без його згоди, а належним способом захисту такого права, залежно від обраного позивачем способу захисту, може бути стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Як встановлено судом першої інстанції, спірний транспортний засіб був набутий сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим відповідно до статті 60 СК України на нього поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя. Частки дружини та чоловіка у такому майні є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом (стаття 70 СК України).  Відповідачка належними та допустимими доказами не спростувала зазначену презумпцію та не довела особистого характеру спірного майна. 

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що станом на 20.07.2024 року автомобіль марки «Land Rover», комерційний опис «Range Rover» 2014 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1999, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , взагалі вже був відчужений відповідачем без згоди позивача, та перебував у власності ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу укладеному в ЦНАП №1221/ЦНАП/2024/4388565 від 19.03.2024 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, про те, що оскільки транспортний засіб відчужено, поділ його в натурі є неможливим, а відповідач не довела виплати грошової компенсації, суд першої інстанції правомірно застосував спосіб захисту у вигляді стягнення вартості 1/2 частки спільного майна, виходячи з його дійсної ринкової вартості, визначеної на підставі належного та допустимого експертного висновку. Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо забезпечення справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. 

Відтак, встановивши, що транспортний засіб був набутий під час шлюбу, відчужений відповідачем без належного дотримання прав співвласника та без виплати компенсації, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації за його частку у спільному майні подружжя, з урахуванням саме висновку експерта № 67/24 по судовій транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення середньої ринкової вартості ктз, складеного 14 березня 2024 року, відповідно до якого середня ринкова вартість легкового автомобіля Land Rover Range Rover Evoque 2.0, рік випуску 2014, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 1061230 (один мільйон шістдесят одна тисяча двісті тридцять) грн. 00 коп.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно не врахував наданий на її замовлення висновок експерта №07/08/24 товарознавчої експертизи про оцінку колісного транспортного засобу від 12.08.2024 року є безпідставними, оскільки дослідження було проведено вже після відчуження вказаного автомобіля.

ОСОБА_2 помилково ототожнює категорії належності та допустимості доказів, і не враховує вимоги частини другої статті 89 ЦПК України, відповідно до якої саме суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року- залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.

Судді: