Справа №567/1990/25
Провадження №2/567/155/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Венгерчук А.О. 
секретар - Дем`янчук Н.В.

з участю 
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката Хмарук Ю.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Острозької міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Острозької міської ради про встановлення факту прийняття спадщини. 
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно погосподарської книги № 17 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , рахується за ОСОБА_2 . Також за будинковолодінням ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. 
Вказує, що на день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , одна. 
Разом з тим, позивач посилається на те, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , оскільки фактично проживав з нею до її смерті в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
03.11.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Конащук Л.М. з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , проте листом від 03.11.2025 р. № 142/01-16 позивачу було роз`яснено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 завершився 05.09.1994 року та позивачем не було подано заяви про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку, а також не надано документів, які підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем.
Інші спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_2 відсутні.
Вказує, що від встановлення факту прийняття спадщини, залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, так як у нього виникне можливість звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом.
Враховуючи наведене, просить встановити факт прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , оскільки безпосередньо перед смертю спадкодавця позивач проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а також тримав у порядку подвір`я та все домоволодіння та вступив в управління спадковим майном.
Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 21.11.2025р. позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 11.02.2026 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків.
Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, з підстав та доводів, викладених у позовній заяві та просять його задовольнити. Зазначили, що встановлення факту прийняття спадщини має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення спадкових прав позивача, який є спадкоємцем за законом першої черги, та в позасудовому порядку встановити дані обставини не представляється можливим. Зазначають, що ОСОБА_1  безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а також тримав у порядку подвір`я та все домоволодіння. Після смерті матері він фактично вступив у володіння та користування спадковим майном, яке включає домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , разом із надвірними будівлями, земельною ділянкою та предметами домашнього вжитку. Він користувався меблями та посудом, що залишилися після матері, обробляв земельну ділянку, збирав урожай, проводив ремонт будинку, облаштовував прибудинкову територію, і таким чином фактично прийняв спадщину. Причини не звернення до нотаріуса були зумовлені переконанням позивача у достатності фактичного прийняття спадщини та відсутністю правової обізнаності, що не свідчить про відмову від спадщини.
Представник відповідача Острозької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. В поданій на адресу суду заяві проти позову не заперечив та просить здійснювати розгляд справи в його відсутності.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
До зазначеного висновку суд дійшов на підставі аналізу показів свідка та письмових доказів.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Прикордонне по сусідству з домогосподарством ОСОБА_2 . Підтвердила, що  ОСОБА_1 фактично проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_2 до її смерті в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 та після її смерті продовжив доглядати за будинком, обробляв земельну ділянку, облаштовував прибудинкову територію. Вказала, що інших осіб, які б претендували на спадкове майно або фактично ним користувалися, не було.
З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.03.1994. (а.с.8)
Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуються посвідкою про народження серії НОМЕР_3 , згідно з якою матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 (а.с.5)
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно погосподарської книги № 17 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , рахується за ОСОБА_2 , що підтверджується випискою із погосподарської книги с. Прикордонне № 630/07.08-10 від 30.10.2025, виданою старостою сіл Межиріч, Прикордонне та Слобідка. (а.с.10)
Згідно довідки № 627/07.08-12 від 30.10.2025, виданої старостою сіл Межиріч, Прикордонне та Слобідка, за будинковолодінням ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 облікується земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. (а.с.11)
Згідно довідки № 631/07.08-12 від 30.10.2025, виданої старостою сіл Межиріч, Прикордонне та Слобідка, ОСОБА_2 на день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , одна. Інших осіб за даною адресою зареєстровано не було. (а.с.9)
Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.11.2025 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась. (а.с.13)
Згідно повідомлення приватного нотаріуса Конащук Л.М. від 03.11.2025 р. № 142/01-16 позивачу було роз`яснено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 завершився 05.09.1994 року та оскільки позивачем не було подано заяви про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку, а також не надано документів, які підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем, для заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 йому необхідно надати рішення суду про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця або рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем спільно однією сім`єю на час відкриття спадщини. (а.с.12)
Суд, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов до наступних висновків.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).
Частинами 1, 3 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Наведене також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц
З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
За правилами статей 529-530 ЦК УРСР (1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.
Згідно із статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Частиною другою статті 549 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.
Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР передбачав фактичне прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР (1963 року) прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
Подібні висновки вкладено у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 448/754/18 (провадження № 61-2636св22).
Статтею 535 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.
Статтею 561 ЦК УРСР (1963 року) було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Особи, які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі статті 535 ЦК УРСР (1963 року), у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР).
Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР (1963 року), яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР (1963 року) у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР (1963 року), яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що у шестимісячний строк після відкриття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини. Разом з тим судом встановлено, що безпосередньо перед смертю спадкодавця позивач проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та одразу після смерті матері позивач вступив у фактичне володіння спадковим майном. Він продовжив користуватися житловим будинком та господарськими спорудами, використовував предмети домашнього вжитку, сільськогосподарський інвентар, обробляв земельну ділянку, здійснював поточний ремонт будинку та доглядав за прибудинковою територією.
Окрім того ОСОБА_1 фактично вступив в управління спадковим майном до закінчення шестимісячного строку згідно ст.549 ЦК УРСР (1963 року), шляхом володіння ощадною книжкою ОСОБА_2 .
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач фактично прийняв спадщину у встановлений законом строк шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном, а відсутність письмової заяви до нотаріуса не спростовує факту прийняття спадщини. 
Частиною 2 cт.256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з п.п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Метою встановлення факту прийняття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на спадщину, отже такий факт породжує юридичні наслідки.
За вказаних обставин єдиним існуючим і ефективним способом захисту порушеного права позивача є встановлення факту прийняття спадщини в судовому порядку.
З огляду на викладене, виходячи з інтересів позивача щодо захисту його права на спадкування, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доказово підтвердженими показами свідка та письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а відтак позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 83, 89, 92, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, - 
у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Острозької міської ради (місце знаходження: м. Острог вул. Героїв Майдану, 4 Рівненської області, ЄДРПОУ 05391005) про встановлення факту прийняття спадщини задовольнити.
Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та перед смертю проживала за адресою: АДРЕСА_1 .  

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.03.2026.

Суддя Острозького районного суду	Венгерчук А.О.