ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2026 р.           Справа№ 910/11152/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Демидової А.М. 
          Євсікова О.О. 

розглянув у порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги
Державної податкової служби України
та матеріали апеляційної скарги 
Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний"
на рішення  господарського суду міста Києва від 11.11.2025 
у справі  № 910/11152/25 (суддя Спичак О.М.)
за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний"
до Державної податкової служби України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін"
про стягнення 10 137,96 грн
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2025 року Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний"  звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України про стягнення збитків у розмірі 10137,96 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем не зареєстровано податкові накладні №64 від 24.11.2017 (сума ПДВ 1809,00 грн) та №32 від 30.11.2017 (сума ПДВ 8328,96 грн), що було встановлено постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі №1540/3853/18. З огляду на це, позивач був позбавлений права на податковий кредит, і як наслідок позивачу завдано збитки в сумі 10 137,96 грн, які підлягають відшкодуванню відповідачем на підставі ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.
Рішенням господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/11152/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування Державної податкової служби України, на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний"  грошові кошти у розмірі 1809 (одна тисяча вісімсот дев'ять) грн 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення 1809,00 грн. збитків, суд першої інстанції встановив, що у зв'язку зі спливом 1095 календарних днів з дати складення Товариством з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" податкової накладної №64 від 24.11.2017 (сума ПДВ 1809,00 грн.) та її не реєстрації, позивач став позбавленим права включити сумe ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов'язання на суму 1809,00 грн. З огляду на викладене, у даному випадку є прямий причинно-наслідковий зв'язок між фактом не реєстрації податкової накладної №64 від 24.11.2017 (сума ПДВ 1809,00 грн.) та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов'язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача.
Ухвалюючи рішення про відмову в частині позовних вимог про стягнення збитків в сумі 8328,96 грн судом першої інстанції встановлено, що податкова накладна №32 від 30.11.2017 (сума ПДВ 8328,96 грн) була зареєстрована відповідачем 24.05.2019, з огляду на що, суд зазначив про не доведення позивачем  існування всіх елементів складу цивільного правопорушення, так як не доведено, що позивач втратив право на податковий кредит на суму 8328,96грн. саме через неправомірну поведінку (бездіяльність) відповідача. 
Короткий зміст апеляційної скарги Державної податкової служби та її доводів.
Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі №910/11152/25, Державна податкова служба України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Державна податкова служба України вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Зокрема, скаржник зазначає, що Державна податкова служба України забезпечила вжиття всіх необхідних заходів щодо виконання рішення у справі № 1540/3853/18, так як на виконання рішення П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 внесла 24.05.2019 відомості щодо реєстрації 9 податкових накладних про що платників повідомлено квитанціями. Для реєстрації податкової накладної №64 від 24.11.2017 на суму ПДВ 1809, 00 грн суми поточного реєстраційного ліміту було недостатньо.
Короткий зміст апеляційної скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" та її доводів.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний" 01.12.2025 звернулось безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/11152/25 в частині відмови у задоволенні позову щодо: "стягнення з Державної податкової служби України на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" збитків у сумі втраченого податкового кредиту у розмірі 8 328,96 грн." та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема, скаржник зазначає щодо податкової накладної № 32 від 30.11.2017 податковим органом оформлено 4 квитанції про реєстрацію, але жодна не містить дати та часу щодо її реєстрації податковим органом в ЄРПН.
Відзиви на апеляційні скарги, відповіді на відзиви  
24.12.2025 через систему "Електронний суд" від Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" надійшов відзив на апеляційну скаргу Державної податкової служби України, в якому позивач заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив залишити рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/11152/25 від 11.11.2025 без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. 
Зокрема, позивач пославшись на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 по справі №640/1121/20, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 по справі №140/15696/20 зазначає про необґрунтованість тверджень апелянта стосовно недостатнього реєстраційного ліміту для реєстрації податкових накладних, оскільки подібні твердження у вказаних вище справах були відхилені судами з огляду на те, що рішення суду є обов`язковим для виконання суб`єктом владних повноважень та не може залежати від вчинення/невчинення будь-який дій з боку позивача; забезпечення реєстраційного ліміту в СЕА ПДВ позивачем не було підставою для зупинення та відмови у реєстрації податкової накладної. 
05.02.2026 через систему "Електронний суд" від Державної податкової служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний", в якому відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ДП "Морський торговельний порт "Південний". 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від  02.12.2025 апеляційну скаргу Державної податкової служби України у справі №910/11152/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І. П., судді: Владимиренко С. В., Демидова А. М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025, отримавши доступ до справи в електронному вигляді, дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення господарського суду  міста Києва  від 11.11.2025 у справі №910/11152/25 залишено без руху. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України  на рішення господарського суду   міста Києва  від 11.11.2025  у справі № 910/11152/25. Витребувано матеріали справи № 910/11152/25  з господарського суду міста Києва. Розгляд апеляційної скарги Державної податкової служби ухвалено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) у справі 910/11152/25 від 10.12.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І. П., судді: Владимиренко С. В., Демидова А. М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/11152/25 залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/11152/25. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" ухвалено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження.
Клопотання учасників справи. 
В поданій апеляційній скарзі, Державна податкова служба України заявила клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю представника відповідача. 
Частиною 10 статті 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
За приписами частини тринадцятої статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що межі розгляду справи судом апеляційної інстанції передбачені у статті 269 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з частиною 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Отже, за змістом ч. 10 ст. 271 ГПУ України суд може призначити розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з викликом сторін, проте у виняткових випадках, коли викладених заявником доводів та обґрунтувань недостатньо для розгляду.
Вирішення питання про проведення судового засідання з повідомленням та викликом учасників справи при розгляді апеляційних скарг обумовлено власним розсудом суду апеляційної інстанції з огляду на конкретні обставини справи. Ніяких інших підстав чи умов, якими має керуватися апеляційний суд при вирішенні зазначеного питання, у вказаній нормі не міститься.
Таким чином, у цих випадках призначення розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з викликом сторін є правом, а не обов`язком суду, тоді як реалізація такого права має зумовлюватися наявністю, на думку суду, відповідного виняткового випадку.
Натомість подана апеляційна скарга не містить належного обґрунтування та доказів на підтвердження наявності виняткового випадку для розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з викликом сторін, тому, враховуючи межі перегляду справ в апеляційній інстанції та предмет апеляційного оскарження колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін, а тому відхиляє його.
Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.
Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" (попередня назва у зв'язку зі зміною найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс-Юг"), (продавець), виставило Державному підприємству "Морський торговельний порт "Південний" (покупець) рахунок-фактуру №СФ-0000247 від 06.11.2017 на суму 10854,00 грн, з яких ПДВ 1809,00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції від 23.11.2017 №1738 Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний" сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" грошові кошти у сумі 10854,00 грн.
За видатковою накладною №РН-00271 від 29.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" здійснило поставку товару на суму 10854,00 грн.
У подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" виписало податковунакладну №64 від 24.11.2017 на суму 10854,00 грн., в т. ч. ПДВ 1809,00 грн.
Відповідно до відомостей з Електронного кабінету платника податків станом на дату подання позовної заяви, містяться наступні квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - квитанція про реєстрацію):
1) від 15.12.2017 має статус "Документ прийнято. Реєстрація зупинена", виявлені помилки: "Відповідно до п. 201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеням ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлена невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах з УКТ ЗЕД: 5804, 6307. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до пункту "в" п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 №567 та/або Таблицю даних платників податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.";
2) від 15.12.2017 має статус "ДОКУМЕНТ ПРИЙНЯТО ЗА РІШЕННЯМ СУДУ....Очікуйте повідомлення щодо реєстрації документа", проте відомості щодо дати та часу коли саме податковим органом було здійснено процедуру реєстрації ПН в ЄРПН - відсутні;
3) від 24.05.2019 має статус "Податкова накладна підлягає реєстрації на підставі рішення суду в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Виявлені помилки: Документ не може бути прийнятий - сума ПДВ в документі (1809,00) не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ (-27528.29) продавця", проте відомості щодо дати та часу коли саме було здійснено реєстрацію ПН податковим органом - відсутні.
Отже, відповідно до відомостей Електронного кабінету платника податків щодо податкової накладної №64 від 24.11.2017 податковим органом оформлено 3 квитанції про реєстрацію, водночас інформація щодо її реєстрації податковим органом відсутня.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін"  виставило Державному підприємству "Морський торговельний порт "Південний" рахунок-фактуру №СФ-0000270 від 21.11.2017 на суму 49973,76 грн, з яких ПДВ 8328,96 грн.
Відповідно до платіжної інструкції від 29.11.2017 №1889 Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний" сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" грошові кошти у сумі 49973,76 грн.
За видатковою накладною №РН-00285 від 13.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" поставило позивачу товар на суму 49973,76 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" виписало податкову накладну №32 від 30.11.2017, проте за результатами обробки контролюючим податковим органом, надіслано квитанції про реєстрацію податкової накладної, в яких зазначено:
- від 13.12.2017: "Документ прийнято. Реєстрація зупинена. Виявлені помилки: Відповідно до п. 201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 № 567. За результатами опрацювання СМКОР виявлена невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах з УКТ ЗЕД: 4203. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ІІН/РК в ЄРПН відповідно до пункту "в" п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 № 567 та/або Таблицю даних платників податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.".
- від 13.12.2017: "ДОКУМЕНТ ПРИЙНЯТО ЗА РІШЕННЯМ СУДУ. П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Номер рішення суду: 1540/3853/18 Дата реєстрації за рішенням суду: 13.12.2017 Очікуйте повідомлення щодо реєстрації документа";
- від 24.05.2019: "Документ доставлено до ДФС України. Податкова накладна підлягає реєстрації на підставі рішення суду в Єдиному реєстрі податкових накладних. Виявлені помилки: Документ не може бути прийнятий - сума ПДВ в документі (8328.96) не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ (-27528.29) продавця";
- від 24.05.2019: Документ прийнято за рішенням суду, проте відомості щодо дати та часу коли саме здійснено реєстрацію ПН податковим органом в ЄРПН - відсутні.
Таким чином, відповідно до відомостей Електронного кабінету платника податків, щодо податкової накладної №32 від 30.11.2017 податковим органом оформлено 4 квитанції про реєстрацію, проте жодна не містить дати та часу щодо її реєстрації податковим органом в ЄРПН.
Так, загальна сума ПДВ за вказаними правочинами склала 10137,96 грн (1809,00 грн + 8328,96 грн).
31.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації: - №529905/34949354 від 03.01.2018 року; - №529911/34949354 від 03.01.2018 року; - №537922/34949354 від 04.01.2018 року; - №537923/34949354 від 04.01.2018 року; - №537924/34949354 від 04.01.2018 року; - №537925/34949354 від 04.01.2018 року; - №539937/34949354 від 05.01.2018 року; - №539938/34949354 від 05.01.2018 року; - №539939/34949354 від 05.01.2018 року; - №539940/34949354 від 05.01.2018 року та зобов'язати Державну фіскальну службу України здійснити дії, щодо реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних: №32 від 30.112017 року, №64 від 24.11.2017 року, №67 від 29.11.2017 року, №30 від 29.11.2017 року, №18 від 20.11.2017 року, №11 від 14.11.2017 року, №63 від 20.11.2017 року, №66 від 20.11.2017 року, №56 від 17.11.2017 року, №6 від 08.11.2017 року (справа №1540/3853/18).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" у встановленому законодавством порядку складено та направлено до контролюючого органу податкові накладні, реєстрація яких необґрунтовано зупинена відповідачем. Підставою для зупинення комісією ДФС України зазначено відповідність податкової накладної п.6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної, затверджених наказом Міністерства фінансів України №564 від 13.06.2017 року.
Постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі №1540/3853/18 визнано протиправним та скасовано рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації; зобов'язано Державну фіскальну службу України здійснити дії щодо реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, зокрема, податкові накладні: №32 від 30.11.2017 року та №64 від 24.11.2017 року.
Постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі №1540/3853/18 встановлено наступне.
Відповідно до абз. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації" № 190 від 29.03.2017 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), комісія Державної фіскальної служби приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.
Абзацом 2 зазначеної постанови №190 визначено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:
- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу;
- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;
- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування.
Всі рішення відповідача про відмову в реєстрації податкових накладних містять однакову підставу: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.
Як зазначає Державна фіскальна служба України, позивачем разом із повідомленням щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення господарських операцій по ПН/РК, реєстрація яких зупинена надіслано відповідачу  повний пакет документів, які підтверджують реальність здійснення господарських  операцій, зокрема:
- по податкові накладній №32 від 30.11.2017 року: рахунок - фактура №СФ-0000270 від 21.11.2017 року, видаткова накладна №РН-00286 від 13.12.2017 року, платіжне доручення №1889 від 29.11.2017 року, договір оренди №1/2017 від 01.01.2017 року, ТТН №В-00000112 від 06.11.2017 року, видаткова накладна № В-00000112 від 06.11.2017 року;
- по податковій накладній № 64 від 24.11.2017 року: видаткова накладна №РН-00271 від 29.11.2017 року, видаткова накладна №3392 від 28.11.2017 року, платіжне доручення № 1503 віл 02.11.2017 року, договір оренди, платіжне доручення №1558 від 28.11.2017 року, видаткова накладна №от-00007749 від 03.11.2017 року.
Не зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом по виконанню поставки продукції господарського призначення, що були надані в електронному варіанті відповідачу, ДФС України відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" в реєстрації зазначених податкових накладних на підставі того, що "надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування".
Враховуючи надання позивачем достатніх первинних документів для підтвердження здійснення операцій поставки, судова колегія у справі №1540/3853/18 дійшла висновку, що оскаржувані рішення про відмову у реєстрації податкових накладних є необґрунтованими та підлягають скасуванню.
З матеріалів даної справи вбачається, що податкова накладна № 64 від 24.11.2017 (сума ПДВ 1809,00 грн.) Державною податковою службою України не зареєстрована, що підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Отже, відповідач тривалий час не реєструє податкову накладну №64 від 24.11.2017 (сума ПДВ 1809,00 грн.), яка мала бути зареєстрована у ЄРПН датою її подання.
Податковий орган не виконує постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі № 1540/3853/18, яка набрала законної сили, що також є порушенням закону.
Вищевикладене свідчить, що станом на дату прийняття судом рішення у даній справі податкова накладна №64 від 24.11.2017 (сума ПДВ 1809,00 грн.) є незареєстрованою.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував, що податкові накладні №64 від 24.11.2017 (сума ПДВ 1809,00 грн) та №32 від 30.11.2017 (сума ПДВ 8328,96 грн) не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних з вини відповідача, що встановлено постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі №1540/3853/18, у зв'язку з чим позивачу завдано збитки в сумі 10137,96 грн (розмір втраченого податкового кредиту), які підлягають відшкодуванню відповідачем на підставі ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Таким чином, обставини, які були встановлені у П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі №1540/3853/18, які мають преюдиціальне значення для даного спору, не підлягають повторному доказуванню. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.
Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України.
За приписами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК) шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди (п. 114.2 ст. 114).
Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб. Пунктом 128.1 ст. 128 ПК визначено, що правопорушеннями вважаються протиправні рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, вчинення яких є підставою для відшкодування шкоди особі, чиї права порушені, відповідно до закону. 
Тобто, усі протиправні рішення, дії або бездіяльність контролюючих осіб та їх посадових (службових) осіб, вчинення яких є підставою для відшкодування шкоди відповідно до закону, вважаються податковими правопорушеннями податківців.
Пункт 21.3 ст. 21 ПК передбачає, що шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.
Пунктом 114.2 ст. 114 ПК визначено, що шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.
Відповідно до підпункту   14.1.181 статті 14 ПК України   податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V  цього Кодексу.
3а змістом пунктів   198.1,   198.2 статті 198   цього   Кодексу   до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені   /   нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів   / послуг; дата отримання платником податку товарів   /   послуг.
За приписами пункту   198.6 статті 198 ПК України   не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних  податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені  митними деклараціями  (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими  пунктом 201.11  статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього   Кодексу. Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих  податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в  податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Відповідно до пункту   201.1 статті 201 ПК України       на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом   201.10 статті 201 ПК України   передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів / послуг платник податку - продавець товарів   /   послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна   та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем послуг, отже з огляду на положення   статті 201 ПК України   саме на продавця покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та   /   або розрахунки коригування до таких податкових накладних
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015   ПК   не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за Законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.
З огляду на це, виникнення права на податковий кредит залежить від реєстрації податкової накладної в ЄРПН, і відсутній механізм, який би дозволяв покупцю включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за Законом мав її зареєструвати.
Оскільки саме від продавця, який має визначений Законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (продавець) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.
Законний майновий інтерес покупця в отриманні права на податковий кредит з ПДВ випливає з господарської операції, яку він як платник податку здійснює з іншим платником податку, від дій якого залежить, чи буде цей майновий інтерес реалізовано, про що зазначено вище.
Цей майновий інтерес не має своїм джерелом окремі спеціальні умови господарського правочину між продавцем і покупцем. Він виникає в силу норм податкового законодавства внаслідок відповідної господарської операції між платниками податку.
Причинно-наслідковий зв`язок як умова відповідальності держави за наслідки неправомірних рішень, дій чи бездіяльності контролюючого органу простежується в розмірі дійсних втрат, пов`язаних з утратою майнового інтересу покупця на отримання права на податковий кредит з ПДВ.  
Суд апеляційної інстанції зазначає, що продавець ТОВ "Хайтек Комерс Сангрін" скористалось своїм правом на оскарження в судовому порядку рішень комісії Державної фіскальної служби України про відмову у реєстрації податкових накладних або відмову в такій реєстрації переліку податкових накладних та просило в суді зобов'язати Державну фіскальну службу України здійснити дії щодо реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, зокрема, №32 від 30.11.2017 та №64 від 24.11.2017. 
Постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі №1540/3853/18 визнано протиправним  та скасовано рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації; зобов'язано податковий орган здійснити дії щодо реєстрації у ЄРПН зокрема, податкових накладних №32 від 30.11.2017 та №64 від 24.11.2017. 
Відповідач підтвердив, що завершення реєстрації податкових накладних за рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 не відбулося.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що Державна податкова служба України тривалий час не реєструє податкову накладну № 64 від 24.11.2017, яка мала бути зареєстрована у ЄРПН датою її подання, яку зобов`язана була зареєструвати в силу закону.
Таким чином, невиконання судового рішення в зазначеній справі мало наслідком відсутність реалізації майнового інтересу позивача на виникнення прав на податковий кредит.
З огляду на викладене, у даному випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між фактом не реєстрації податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача.
Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність усіх трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками), наявність яких є обов`язковою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, оскільки неправомірність дій Державної податкової служби, що призвели до заподіяння збитків позивачу, було встановлено рішенням суду, а також підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовані, завдані Державному підприємству "Морський торговельний порт "Південний" збитки в розмірі 1809,00 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем. З даним висновком повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Щодо позовної вимоги про відшкодування збитків у розмірі 8 328,96 грн. (ПДВ за податковою накладною №32 від 30.11.2017), судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана накладна була зареєстрована відповідачем 24.05.2019, що підтверджується відповідною квитанцією. З огляду на це, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про недоведеність існування повного складу цивільного правопорушення, оскільки позивачем не доведено втрату права на податковий кредит саме внаслідок протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача. Матеріалами справи не підтверджено, що неможливість реєстрації накладної протягом 1095 днів була зумовлена виключно діями відповідача, а не рішеннями контролюючого органу.
Місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача щодо неналежності обраного позивачем способу захисту та його посилання при цьому на постанову Великої Палати Верховного Суду (далі - ВП ВС) від 01.03.2023 у справі №925/556/21, з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси /між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Місцевий господарський суд вірно зазначив, що правовідносини у справі №925/556/21 та даній справі не є подібними.
У справі №925/556/21 продавцем заявлені вимоги про стягнення збитків у розмірі суми, сплаченої як відшкодування втраченого майнового інтересу покупця.
При цьому, судом встановлено, що продавець реалізував своє право як платника податків у податкових відносинах і вчинив дії, спрямовані на відновлення майнового інтересу контрагента на одержання права на податковий кредит, а саме звернулось до адміністративного суду з позовом, за результатами вирішення якої податковий орган зареєстрував у ЄРПН Податкову накладну датою її подання на реєстрацію. Виконання судового рішення в зазначеній справі мало наслідком реалізацію майнового інтересу покупця на виникнення прав на податковий кредит, оскільки відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів / послуг, є для покупця таких товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Натомість, у даній справі позов пред'явлено покупцем, а рішення в адміністративній справі про зобов'язання податкового органу здійснити реєстрацію податкових накладних виконано не було.
Отже, у даній справі, на відміну від справи  №925/556/21, реалізація майнового інтересу покупця  на виникнення прав на податковий кредит не відбулась.
За наведених обставин, висновки Верховного Суду, наведені у постанові у справі №925/556/21, не можуть бути застосовані до даних правовідносин.
Що стосується визначеного позивачем у даній справі відповідача - Державної податкової служби України, яка є органом державної влади, суд зазначає, що шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неможливість застосування висновків Верховного Суду у справі №925/556/21 до спірних правовідносин через відсутність їх подібності. Доводи скаржника у цій частині є помилковими та базуються на невірному тлумаченні норм процесуального права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Судові витрати
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржників.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/11152/25 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.
Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 
Судді                                                                                А.М. Демидова
                                                             	                   О.О. Євсіков