КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 362/1333/25 Головуючий у 1 інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження №22-ц/824/2297/2026  Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

25 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Кононової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
14 березня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження у даній справі, призначивши її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у Державної прикордонної служби України інформації стосовно перетину Державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 з серпня 2022 року та по день надання відповіді, із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, дату перетину та дату повернення в Україну. 
В обґрунтування заяви зазначала, що позивачем подано низку заяв та клопотань, у яких міститься твердження про те, що спільне життя між сторонами фактично припинене майже рік тому. Однак, вказані позивачем твердження не відповідають дійсності. Позивач приїздив до відповідачки у країну її фактичного проживання, вони мали спільні права та обов`язки та стосунки між ними мали всі ознаки сім`ї. Заявниця вважає, що для підтвердження зазначеного необхідним є витребування з Державної прикордонної служби України інформації стосовно перетину Державного кордону України ОСОБА_2 з серпня 2022 року та по день надання відповіді, із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, дату перетину та дату повернення. Вказувала, що витребування доказів є необхідним для встановлення обставин, які мають значення для справи, зокрема на спростування доводів позивача про припинення спільного життя. 
Ухвалою Васильківського міськрайонного районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, відповідачка ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення доказів задовольнити.
В доводах апеляційної скарги, зокрема зазначає, що заяву про забезпечення доказів вважає обґрунтованою, а докази, які апелянт просить витребувати є необхідними для встановлення фактичних обставин справи та винесення правильного рішення по суті спору.
Також вказує, що в разі задоволення заяви про забезпечення позову вказані нею докази спростували б твердження позивача щодо припинення шлюбних відносин, оскільки позивач у вказаний період перетинав кордон, приїздив до відповідачки та їх відносини мали всі ознаки сім`ї.
Скориставшись своїм правом у відповідності до ст. 360 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Зазначає, що відповідач не довела, яке саме значення мають для вирішення спору відомості щодо перетину кордону, а факт перетину кордону та транзитне перебування на території Польщі не свідчить про намір зберегти сім`ю чи наявність шлюбних стосунків.
В судове засіданні відповідачка ОСОБА_3 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету ОСОБА_1 в системі «Електронний суд».
Керуючись ст. 128, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді Таргоній Д.О., пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не містить жодного обґрунтування припущень, що докази можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим, при цьому самі по собі доводи заявника про те, що означені докази необхідні для належного доведення обставин, викладених у позовній заяві, не є підставою для забезпечення доказів у порядку, визначеному ст. 116 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Так, приписами частин 1, 2, 3 ст. 116 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Згідно із вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.
Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.
Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як доказів при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.
Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).
Системний аналіз норм статей 116 та 117 ЦПК України дає підстави вважати, що необхідність забезпечення доказів виникає, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто забезпечення доказів це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 901/845/18.
При вирішенні питання про забезпечення доказів суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Поряд з цим, під час розгляду заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування мають бути наявні підстави вважати, що відповідні документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи з метою дієвості такого заходу, оскільки ухвала про забезпечення доказів шляхом їх витребування є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 11 ст. 118 ЦПК України).
Надавши оцінку змісту заяви про забезпечення доказів з урахуванням викладених у ній обставин та доводів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява не відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 116 ЦПК України, оскільки не містить обґрунтування наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких порушує питання сторона позивача, а саме: інформація стосовно перетину Державного кордону України громадянином України - ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з серпня 2022 року та по день надання відповіді, із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, дату перетину та дату повернення в Україну, можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим, а сама по собі необхідність витребування документів, які сторона позивача не може отримати, не є достатньою підставою для забезпечення доказів шляхом їх витребування.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має можливості подати доказ, який просить витребувати, а докази, які просить забезпечити позивач, є необхідними для встановлення фактичних обставин справи та винесення правильного рішення по суті спору, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, адже заявник не позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права щодо витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України.
Жодного об`єктивного факту на підтвердження необхідності забезпечення доказів шляхом витребування у Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину Державного кордону України громадянином України - ОСОБА_2 , позивачем не зазначено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу подану ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складене 02 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб