ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3932/26 Справа № 211/8822/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А. Л. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Кривий Ріг 
справа № 211/8822/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
заявник  ОСОБА_1 
заінтересовані особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею  Гонтар А. Л. за участю присяжних Василькова Т.М. та Журавльова Л.Д., у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 зверулась до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України. 
Заяву мотивовано тим, що вона є донькою військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 зник безвісти поблизу населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини. На цей час заявник не має змоги зареєструвати смерть батька, оскільки вона настала в районі проведення активних бойових дій, про місцезнаходження тіла на цей час відомості відсутні. 
На підставі наведенного вище заявник просила суд оголосити ОСОБА_2 померлим. 
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено, оголошено громадянина України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , померлим (загиблим) під час виконання військового обов`язку по захисту держави України під час здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та пов`язаних із захистом Батьківщини, визначивши місце смерті поблизу населеного пункту Торецька Бахмутського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення частини другої статті 46 ЦК України, оскільки оголосив особу померлою без урахування того, що воєнні дії на території ймовірної загибелі тривають і не завершені. За таких умов шестимісячний строк, передбачений зазначеною нормою, не може обчислюватися від дати ймовірної загибелі особи, а має відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на відповідній території.
Міністерство оборони України звертає увагу, що Торецька міська територіальна громада на момент зникнення військовослужбовця та на час розгляду справи судом першої інстанції входить до переліку територій активних бойових дій, що унеможливлює об`єктивне встановлення факту загибелі та дати ймовірної смерті особи. За таких обставин існує реальна можливість перебування зниклого безвісти військовослужбовця в полоні або в іншому невідомому місці, що не було належним чином враховано судом.
Також апелянт посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, відповідно до якого у разі зникнення особи на території активних бойових дій недопустимим є відлік шестимісячного строку для оголошення її померлою від дати ймовірної загибелі. Суд першої інстанції, на думку скаржника, не врахував обов`язковість цього правового висновку, чим порушив принцип єдності судової практики.
Крім того апелянт посилається на те, що в даній справі судом першої інстанції не було встановлено коло всіх заінтересованих осіб (батьків, дружини, дітей зниклого безвісті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), чим грубо порушили норми процесуального права та унеможливили справедливий та всебічний розгляд справи.
Від представника заявника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року - залищити без змін.
Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, представника Міністерства оборогни України – Застебу А.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Платошина О.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги тп просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до Витягу з наказу № 247 від 26 серпня 2024 року ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до сповіщення сім`ї № 13006 від 02 вересня 2024 року рядовий ОСОБА_2 , навідник механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 безвісті зник при захисті Батьківщини під час бойових дій поблизу н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 вересня 2024 року № 4493 про результати службового розслідування згідно з рапортом № 14728 від 29 серпня 2024 року командира НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , за фактом зникнення безвісти 29 серпня 2024 року, навідника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 було проведено службове розслідування, яким ОСОБА_2 вирішено вважати таким, що зник зник безвісти 29 серпня 2024 року за особливих обставин, у зв`язку із воєнними діями із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського райому Донецької області.
З пояснень стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , старшого стрільця - оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 , стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 встановлено що 29 серпня 2024 року в районі орієнтира «Рак» в населеному пункті Торецьк Бахмутського району Донецької області, відбувся контакт з противником. 
Противник обстрілював позицію зі стрілецької зброї з двох напрямків. Внаслідок стрілецького бою о 09:56 год. в умовах складної бойової обстановки перестав виходити на зв`язок навідник 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Пошуки солдата ОСОБА_2 силами підрозділу результатів не принесли. 
Під час бойових дій солдат ОСОБА_2 був у засобах індивідуальногмеханізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Пошуки солдата ОСОБА_2 силами підрозділу результатів не принесли. 
Під час бойових дій солдат ОСОБА_2 був у засобах індивідуального захисту (бронежилет та шолом). 
Надано наказ Начальнику відділення персонального штабу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до абзацу 7 пункту 16 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 року №280 (зі змінами) не виключати зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , а обліковувати як тимчасово відсутню особу, до визнання його в судовому порядку безвісти відсутнім або оголошення померлим. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2609 від 22 вересня 2024 року «Про результати проведення службового розслідування» ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень, передбаченим Кримінальним кодексом України: стаття 429 «Самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю» та стаття 430 «Добровільна здача в полон» в діях військовослужбовця не вбачається. Причина та умови зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 є ведення бойових дій з підрозділами держави агресора російської федерації. Службове розслідування вважати завершеним. Вважати таким, що зник безвісти 29 серпня 2024 року за особливих обставин, у зв`язку з воєнними діями із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області навідник 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 .
Крім того, згідно з витягом з реєстру досудових розслідувань, відкрито кримінальне провадження КП 12024041720001090 від 06 вересня 2024 року за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого у ст. 115 ч.1 КК України 05 вересня 2024 року до відділення поліції №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , під час виконання бойових завдань, 29 серпня 2024 року зник безвісті в районі н.п. Торецьк, Бахмутського р-н, Донецької області, та на даний момент його місце знаходження не відоме. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення заяви та оголошення померлим ОСОБА_2 .
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.
Оголошення громадянина померлим має нам меті усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, закон хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що закон доповнив частину другу статті 46 ЦК України реченням другим задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Таким чином, при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Отже, предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24, від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24).
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко - і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату (теріторіального центру комплектування та соціальної підтримки) або від командира військової частини (у разі загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі за обставин, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним і може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23)).
Результат аналізу наведеного дає підстави для висновку, що застосування судом, зокрема, шестимісячного строку, який обчислюється з моменту зникнення фізичної особи безвісти, можливе тільки за умови наявності істотних підстав для припущення її загибелі внаслідок воєнних дій або збройного конфлікту, тобто за умови доведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24, постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 741/484/25 та постанові від 04 березея 2026 року у справі № 279/2085/25.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до сповіщення сім`ї № 13006 від 02 вересня 2024 року рядовий ОСОБА_2 , навідник механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 безвісті зник при захисті Батьківщини під час бойових дій поблизу н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, ОСОБА_2 зник в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області, що входить до складу Торецької міської територіальної громади.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).
У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Наказ № 309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» втратив чинність на підставі Наказу Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28 лютого 2025 року.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 (чинного на момент винесення цього судового рішення), територія Торецької міської територіальної громади за винятком с-ща Озарянівка, с-ща Курдюмівка, с-ща Шуми з 24 лютого 2022 року по 06 серпня 2024 року була територією активних бойових дій, а з 07 серпня 2024 року по теперішній час є територією активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Тобто, фактично з 24 лютого 2022 року по теперішній час територія населеного пункту Торецьк є територією активних бойових дій.
У вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначено, що не можна відраховувати цей строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення.
Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Колегія суддів приходить до висновку, що шестимісячний строк зі спливом якого можливе, з урахуванням конкретних обставин, оголошення ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим ще не почав спливати, оскільки на території на якій він пропав безвісти - в районі населеного пункту Торецьк, Бахмутського району, Донецької області (територія ймовірної загибелі), тривають активні бойові дії.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що під час проведення службового розслідування, згідно з наданими поясненнями стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , старшого стрільця - оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 , стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 встановлено наступне: противник обстрілював позицію зі стрілецької зброї з двох напрямків. Внаслідок стрілецького бою о 09:56 год. в умовах складної бойової обстановки перестав виходити на зв`язок навідник 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Пошуки солдата ОСОБА_2 силами підрозділу результатів не принесли. 
Отже відсутні підстави, з достатньою вірогідністю вважати, що солдат ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, оскільки силами підрозділу здійснювались пошуки ОСОБА_2 (або ж його тіла), які результатів не принесли. 
Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь які інші докази, які б свідчили про смерть ОСОБА_2 в певний час і за певних обставин, в матеріалах службового провадження відсутні будь які твердження чи припущення, що внаслідок стрілецького бою, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 , в районі орієнтира «Рак» в населеному пункті Торецьк Бахмутського району Донецької області, солдат ОСОБА_2 загинув. З пояснень солдат, які надавались при службовому розслідуванні, неможливо встановити факту смерті ОСОБА_2 . 
В матеріалах справи відсутні відомості про те, чи перебуває, чи не перебуває солдат ОСОБА_2 в полоні, відомості про те, що ОСОБА_2 не перебуває у полоні могли б слугувати доказом його смерті. 
Колегія суддів наголошує, що при вирішенні категорії справ про оголошення фізичної особи померлою у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Отже, предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24, від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24).
З огляду на вказане, обставини справи не дають підстав колегії суддів для висновку про можливість оголошення ОСОБА_2 померлим до спливу строків вказаних у ч. 2 ст. 46 ЦК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на зазначене не звернув увагу, не правильно застосував норми матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, що у відповідності до положеньстатті 376 ЦПК Україниє підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги Міністерства оборони України сплатило 726,72 грн, тому зазначені судові витрати підлягають стягненню із ОСОБА_8 .
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задовленні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про оголошення фізичної особи померлою.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 726 (сімсот двадцять шість) грн 72 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року. 

Головуючий: 

Судді: