Справа № 333/10479/25
Провадження №2/333/1136/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
02 квітня 2026 року       м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді    Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Шевчук Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2025 року в цивільній справі №336/2616/25 розірвано. 
Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2025 року по справі № 333/2111/25 задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Суд, приймаючи дане рішення, виходив з того, що ОСОБА_1 матеріальну допомогу на утримання дитини надає не в повному обсязі, не має на утриманні інших непрацездатних осіб та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів. 
У зв`язку зі зміною матеріального стану та стану здоров`я , наявністю на утриманні інших непрацездатних осіб, а також через нерегулярний дохід, у позивача виникли труднощі з виплатою аліментів на дитину у визначеному рішенням суду розмірі, оскільки він перебуває на військовій службі, а розмір грошового забезпечення щомісяця змінюється та надходить нерегулярно. 
Тому позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, шляхом їх стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн. або зменшення їх розміру з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 11.11.2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.11.2025 року на адресу суду від представника відповідачки – ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, ОСОБА_2 повністю не визнає позовні вимоги, так як позивачпосилається на отримання поранення та необхідністю постійного лікування, придбання медикаментів для підтримки стану здоров`я, наявність на утриманні батьків та рідного брата, який навчається у школі та відвідує гуртки. 
На думку відповідачки, вказані обставини не впливають жодним чином на обов`язок позивача у сплаті аліментів у розмірі, визначеному судом, який на її переконання, є достатнім для повноцінного матеріального забезпечення дитини та відповідає принципу якнайкращого забезпечення її інтересів.
Крім того, до початку виплати із заборгованості по аліментам з 01.09.2025 року, дитина була повністю на забезпечені відповідачки. Всі аліменти, які були отримані після 01.09.2025 року, йшли на дитину.
Посилання позивача на отримання поранення не заперечується відповідачкою, але звертає увагу на те, що ОСОБА_1 продовжує нести військову службу, зокрема, виконує бойові завдання, що свідчить наразі про його задовільний стан здоров`я.
На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 

01.12.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача просить суд не брати до уваги відзив відповідачки, як необґрунтований, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки наведена у відзиві позиція відповідачки суперечить нормам закону та фактичним обставинам.

04.12.2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: консультаційний висновок спеціаліста про госпіталізацію ОСОБА_1 та направлення з військової частини на госпіталізацію.

08.12.2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів – копій документів, які підтверджують необхідність додаткових коштів на лікування дитини.

11.02.2026 року представником позивача до суду подана заява про уточнення позовних вимог.

11.02.2026 року від представника позивача, на підтвердження заявлених позовних вимог, надійшло клопотання про долучення доказів щодо істотного погіршення стану здоров`я позивача. 

31.03.2026 року на адресу суду від представника відповідачки надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи консультаційного висновку лікаря відносно малолітнього ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5  позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Додатково звернула увагу суду та просила врахувати, що ОСОБА_1 отримав поранення, після якого значно погіршився стан його здоров`я, він проходить лікування та потребує подальшої реабілітації, що вимагає значних матеріальних затрат. 
Крім того, у позивача на утриманні перебувають його батьки та брат, які є внутрішньо переміщеними особами, він надає їм фінансову допомогу, що також впливає на його матеріальний стан. 

Представник відповідачки ОСОБА_4 заперечував позовні вимоги, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню. На його думку, відсутні докази перебування на утриманні позивача батьків та брата. ОСОБА_1 продовжує нести службу та отримувати за це кошти.

Відповідачка ОСОБА_2  суду пояснила, що вона є внутрішньо переміщеною особою, не працевлаштована, постійно займається дитиною. Витрати на дитину в місяць становлять приблизно 20 000 грн. (дитячий садочок, одяг, ліки, харчування). Крім того, проживає в орендованому будинку, сплачує комунальні послуги. 

На проголошення судового рішення сторони до зали судового засідання не з`явилися.

Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, відповідачки та її представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. 

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13.11.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 23.05.2025 року (справа №336/2616/25).
Від шлюбу сторони мають дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 03.01.2020 року Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 
02.07.2025 року державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калюжною Н.І. відкрито виконавче провадження №78503677 на підставі виконавчого листа №333/2111/25, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 02.07.2025 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, що підтверджується відповідною постановою.
11.07.2025 року постановою державного виконавця Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калюжної Н.І., в рамках виконавчого провадження №78503677, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 .
Згідно наданого Оріхівсським відділом ДВС у Пологіському районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на запит суду розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню №78503677, за період з березня 2025 року по березень 2026 року з ОСОБА_1 стягнуто аліментів на загальну суму 298 656,07 грн.; станом на 27.03.2026 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, переплата становить 2 527,89 грн.

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 з 24.11.2023 року по теперішній час, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_4 №11587 від 24.10.2025 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 НГУ (по стройовій частині) №158мтд від 05.06.2025 року, ОСОБА_1 зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, для виконання бойового завдання до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Зі змісту доповіді по факту поранення військовослужбовця військової частини НОМЕР_4 НГУ вбачається, що 11.08.2025 року о 12:38-12:39 на території Донецької області, Краматорського району, в районі Олександро-Калиново, під час здійснення евакуації пораненого, внаслідок підриву на ПОМ-2, отримав ВОСП верхньої лівої кінцівки, спини, обох нижніх кінцівок, командир танка 3-го танкового екіпажу 1-го танкового взводу 1-ї танкової роти танкового батальйону сержант ОСОБА_1 .
Як слідує з довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №40/57/11/5-1412 від 13.09.2025 року, сержант ОСОБА_1 11.08.2025 року отримав: ВТ (11.08.2025); МВОСП правої сідниці, обох нижніх кінцівок. Садна лівої верхньої кінцівки. Акубаротравма. 
Згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 27.10.2025 року №5483, сержант ОСОБА_1 в період з 11.09.2024 р. по 18.09.2024 р., з 18.10.2024 р. по 21.10.2024 р., з 28.10.2024 р. по 15.11.2024 р., з 08.12.2024 р. по 29.12.2024 р., з 19.01.2025 р. по 16.02.2025 р., з 29.05.2025 р. по 03.06.2025 р., з 05.06.2025 р. по 14.08.2025 р., безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районі та період здійснення зазначених заходів в Костянтинівській ТГр Краматорського району Донецької області.
Перебування на лікуванні та реабілітація ОСОБА_1 внаслідок поранення підтверджується наданою суду медичною документацією, а саме:
-виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1276125 про стаціонарне лікування з 14.08.2025 р. по 18.08.2025 р. в КНП «МКЛ №6» ДМР (м. Дніпро) з діагнозом: МВТ (11.08.2025) Множинні ВОСП обох нижніх кінцівок з наявністю множинних дрібних сторонніх тіл. ВОСП лівого плеча; 
-консультаційний висновок спеціаліста від 31.10.2025 р. ДУ «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», яким встановлений діагноз: стан після осколкового поранення правої нижньої кінцівки (11.08.2025 р.): вогнепальне ушкодження правого великогомілкового нерва на рівні гомілково-стопного суглоба. Рекомендації: рекомендоване хірургічне лікування в умовах ДУ «ГМКЦ МВС України»;
-направлення №10718 від 02.12.2025 р., яким ОСОБА_1 направляється до ДУ «ГМКЦ МВС України» з метою госпіталізації. Діагноз: стан після МВТ (11.08.2025): множинних ВОСП обох нижніх кінцівок з наявністю множинних дрібних сторонніх тіл з післятравматичною нейропатією правого м/гомілкового та в/гомілкового нервів на рівні правого г/ступневого суглоба (операції: 09.09.2025 – видалення стороннього тіла з ділянки правого гомілковостопного суглоба, 09.10.2025 – видалення сторонніх тіл з ділянки правого гомілковостопного суглоба (не видалені); ВОСП м`яких тканин лівої лопаткової ділянки зі сформованим рубцем. Астенічний стан соматогенного ґенезу з диссомнією, больовий синдром. Ангіопатія сітківки обох очей;
-виписка №10044 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого про перебування ОСОБА_1 на стаціонарі в ДУ «ГМКЦ МВС України» з 08.12.2025 р. по 17.12.2025 р. Повний діагноз: стан після МВТ (11.08.2025): ВОСП м`яких тканин лівої лопаткової ділянки зі сформованими п/т рубцем, ВОСП обох нижніх кінцівок з наявністю множинних дрібних сторонніх тіл в м`яких тканинах та правому гомілковостопному суглобі з ушкодженням правого в/гомілкового нерву на рівні правого г/ступневого суглоба з післятравматичною нейропатією великогомілкового нерву (операції: 09.09.2025 – видалення стороннього тіла з ділянки правого гомілковостопного суглоба, 09.10.2025 – видалення сторонніх тіл з ділянки правого гомілковостопного суглоба (не видалені), 09.12.2025 – аутонейропластика великогомілкового нерва на рівні тар зального каналу нервовим аутотрансплантатом з литкового нерва) на етапі лікування; акубаротравми без порушення функції. Рекомендовано після закінчення відпустки реабілітаційне лікування; фізіотерапевтичне лікування: магнітотерапія, іонофорез з гідрокортизоном, лазеротерапія;
-довідка госпітальної медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ГМКЦ МВС України» №911, згідно якої за рішенням комісії: стан після МВТ (11.08.2025): ВОСП м`яких тканин лівої лопаткової ділянки зі сформованими п/т рубцем, ВОСП обох нижніх кінцівок з наявністю множинних дрібних сторонніх тіл в м`яких тканинах та правому гомілковостопному суглобі з ушкодженням правого в/гомілкового нерву на рівні правого г/ступневого суглоба (операції: 09.09.2025 – видалення стороннього тіла з ділянки правого гомілковостопного суглоба, 09.10.2025 – видалення сторонніх тіл з ділянки правого гомілковостопного суглоба (не видалені), 09.12.2025 – аутонейропластика великогомілкового нерва на рівні тар зального каналу нервовим аутотрансплантатом з литкового нерва) на етапі лікування; акубаротравми без порушення функції. Потребує відпустки для лікування після поранення тривалістю 30 календарних днів;
-довідка госпітальної медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ГМКЦ МВС України» №906 – за рішенням комісії ОСОБА_1 потребує тривалого лікування терміном три місяці;
-медична карта стаціонарного хворого №935 реабілітація, госпіталізація ОСОБА_1 20.01.2026 року. 

Згідно з відповіддю №2454598 від 13.03.2026 року дохід ОСОБА_1 за період з 2 кварталу 2025 року по 2 квартал 2026 року складає 1 445 468,4 грн., середньомісячний розмір складає приблизно 120 455,7 грн.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права і практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Водночас, права та інтереси батьків очевидно підлягають врахуванню та оцінці судом при вирішенні спору.
Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається певною мірою доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на погіршення стану здоров`я внаслідок поранення, необхідність тривалого лікування та реабілітації, що вимагає значних матеріальних витрат, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду.
Також фінансово допомагає своїм батькам та братові, які є внутрішньо переміщеними особами, проживають в орендованому помешканні. 

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За результатами аналізу наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом з листопада 2023 року, внаслідок поранення, отриманого під час виконання бойового завдання, переніс три операційних втручання, зокрема з видалення осколків, потребує подальшого лікування та реабілітації. Відповідачка ОСОБА_2 визнає факт отримання позивачем поранення та проходження відповідного лікування.
Таким чином, судом встановлений факт погіршення здоров`я позивача.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 й надалі перебуває на військовій службі та продовжує отримувати грошове забезпечення.
Доводи перебування на утриманні позивача батьків та брата суд до уваги не бере у зв`язку з ненаданням відповідних доказів. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за 13 місяців 2025-2026 років позивач сплатив 298 656,07 грн. аліментів, що приблизно складає 22 973 грн. щомісячно.
Відповідачка у судовому засіданні вказала, що на дитину вона витрачає приблизно 20 000,00 грн. щомісячно.
Згідно СК України обоє батьків мають утримувати дитину.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

З огляду на встановлені обставини у їх сукупності, за результатами оцінки на предмет їх належності, допустимості, достатності, керуючись наведеними нормами законодавства, першочергово враховуючи інтереси дитини, беручи до уваги необхідність утримання батьком дитини, середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача та розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи встановлені судом і визнані сторонами обставини щодо наявності у позивача поранення, отриманого при захисті територіальної цілісності і суверенітету України, проведення операційних втручань та проходження лікування/реабілітації, а також необхідністю забезпечення балансу прав та інтересів дитини та її батьків, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову шляхом зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2025 року у справі №333/2111/25, з 1/4 частки на 1/5 частку від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що стан здоров`я останнього не може вважатися нормальним чи ординарним, що впливає на матеріальний стан останнього, та як наслідок, на розмір аліментів на утримання дитини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За правилами статті 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на користь держави.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини – задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2025 року у справі №333/2111/25, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 на 1/5 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і досягнення дитиною повноліття.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складений 07.04.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С.Холод