Справа № 308/5656/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої  - судді Кожух О.А.,
суддів  - Джуги С.Д., Мацунича М.В., 
за участі секретаря - Плешинець З.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року (головуюча суддя Зарева Н.І.) у справі № 308/5656/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося в Ужгородський міськрайонний суд із позовом до ОСОБА_1 з вимогою стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 156816,54 гривень.
Позов мотивовано тим, що 26.07.2023, будучи клієнтом Банку, позичальник ОСОБА_1 уклала з банком кредитний договір ABH0CT155101690355050940, щодо надання останній кредиту в розмірі 100000 грн. строком на 60 місяців, тобто до 25.07.2028 зі сплатою процентів у розмірі 55.00 щорічно.
Зазначає, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписаний сторонами електронним підписом.
Вказує, що АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі -надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору.
Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.
У зв`язку з вищевказаними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка, станом на 21.04.2025, має заборгованість в розмірі 156816, 54 грн, яка складається з 97322,71 грн заборгованості за кредитом, та 59493, 83 грн заборгованості за відсотками, яку позивач і просить стягнути з відповідачки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором від 26.07.2023 станом на 21.04.2025 у розмірі 156 816,54 гривень,з яких 97322,71 грн - сума заборгованості за кредитом та 59493,83 грн - заборгованість за відсотками. Стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 2422,20 гривень.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2025 заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , оскаржила таке в апеляційному порядку. Відповідачка просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2025 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви ТА «Акцент-Банк» відмовити.
У своїй апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що позовна заява підлягала залишенню без руху судом першої інстанції, оскільки не відповідала вимогам статті 177 ЦПК України, адже до такої не було подано доказу направлення копій скарги з додатками відповідачу поштою. 
Щодо нарахування заборгованості банком та вимоги повернути кредит, відповідач зазначає, що сторонами було погоджено строк кредитування та графік платежів до 25.07.2028, який ще не сплинув. Однак, звертаючись до суду із цим позовом, АТ «А-Банк» не надав доказів на підтвердження факту надіслання відповідачу та отримання ним вимоги про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку.
У кредитному договорі ABH0CT155101690355050940 від 2023-07-26 не передбачене право кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі; вимога про дострокову виплату кредиту та докази її вручення відповідачу в матеріалах справи відсутні.
Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15, вважає, що направлення споживачу досудової вимоги у разі вимоги повернути кошти за кредитом достроково є обов`язковою. 
Вважає, що суд мав дійти висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за кредитним договором № ABH0CT155101690355050940 від 2023-07-26 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач за умовами договору має право на вимогу дострокового погашення кредиту та того, що ним було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитів і така була отримана відповідачем.
Стверджує, що позивач, посилаючись на суму заборгованості у розмірі 156816.54 грн, не надав належного документального підтвердження, яке б обґрунтовувало розрахунок цієї суми. В справі відсутній детальний розрахунок заборгованості.
Вказує, що у рішенні суду не зазначено, які саме пункти договору передбачають нарахування відсотків у заявлених сумах, а також механізм їх розрахунку. Вважає, що це унеможливлює перевірку правомірності заявлених вимог та порушує принцип юридичної визначеності.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

На апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» подало відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2025 залишити без змін.
Позивач вказує, що кредитний договір укладено між сторонами у електронній формі та підписано електронним підписом.
До відзиву позивачем подано виписку по рахунку відповідача, згідно з якою позивач доводить перерахування кредитних коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 та користування позичальником ОСОБА_1 кредитними коштами.
Щодо дострокової вимоги погашення кредитної заборгованості банк посилається на п.6 Паспорту споживчого кредиту, де викладені додаткові умови, зокрема і щодо можливості дострокового розірвання кредитного договору за наявності заборгованості по сплаті мінімального платежу понад 90 днів.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином - зокрема, судові повістки до електронних кабінетів Банку та представника відповідача були доставлені 05.03.2026 (а.с. 174,175).
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 15.07.2021 ОСОБА_1 підписала заяву про погодження використання удосконаленого електронного підпису (а.с.11).
Вказаним електронним підписом відповідачкою ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», що вказує на ознайомлення відповідача з попередніми умови споживчого кредитування.(а.с.12)
26 липня 2023 року ОСОБА_1 підписала заяву про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101690355050940 від 2023-07-26 (а.с.13).
Вказаний кредитний договір підписано позичальником ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису за допомогою відкритого ключа (а.с.14). Укладення цього договору відповідачем не заперечується.
Згідно з умовами заяви про надання послуги «Швидка готівка» сторонами погоджено суму кредиту, яка становить 100000 грн, строк кредитування 60 місяців з 2023-07-26 по 2028-07-25 включно. Процентна ставка фіксована 55% на рік, комісія за надання кредиту відсутня; розмір щомісячного платежу становить 4983,54 грн.; щомісячний платіж здійснюється рівними частинами (ануїтет) (пункти заяви 4-8).
У заяві позичальником вказано номер карти, на який здійснюється нарахування кредитних коштів - НОМЕР_2 . 
Згідно з пунктом 10 Заяви загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить 299012,14 грн.
У заяві зазначено, що клієнт ОСОБА_1 ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», що розміщені на сайті банку.
Згідно з меморіальним ордером №TR/31675885.28958.65455 від 26.07.2023 ОСОБА_1 АТ «А-Банк» на виконання умов договору №АВН0СТ155101690355050940 від 26.07.2023 було перераховано 100000 грн на банківський рахунок НОМЕР_3 (а.с.17).
Згідно з розрахунку заборгованості за договором №АВН0СТ155101690355050940 від 2023-07-26, укладеним між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 21.04.2025, наданого до позовної заяви вбачається, що 26.07.2023 клієнту ОСОБА_1 перераховано 100000 тіла кредиту, протягом всього строку кредитування позичальнику нараховувалась процентна ставка (поточна) за користування кредитними коштами в розмірі 55 % (а.с.16).
Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником ОСОБА_1 з 22.08.2023 здійснювались погашення кредитної заборгованості шляхом внесення коштів на кредитний рахунок. Загальна сума погашення складає 35126,07 грн.
Таким чином, підтверджено користування відповідачем кредитними коштами, наданими їй банком. 
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконувала, передбачений договором щомісячний платіж в сумі 4983,54 грн. не вносила, у зв`язку з чим, станом на 21.04.2025 бангком визначено заборгованість в розмірі 156 816, грн, яка складається з 97322,71 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), та заборгованості за процентами в розмірі 59 493, 83 грн (а.с.16).

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із положень статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У частині першій статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
В апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що не отримувала копії позовної заяви, оскільки така не була направлена позивачем їй на поштову адресу, що позбавило відповідача подати відзив та належним чином захистити свої права.
Згідно з доданих до позовної заяви документів, позивачем АТ «Акцент-Банк» додано доказ направлення на електронну адресу gabrikevic@gmail.com позовної заяви з додатками. Зазначена електронна адреса на яку позивачем направлено копію позовної заяви вказана ОСОБА_1 в анкеті-заяві (а.с.11).
З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення, направлені судом за зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 повертались до відправника (суду) у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 40). 
Заявниця, посилаючись на процесуальні порушення, не спростовує факт отримання копії позовної заяви на електронну пошту, а відтак надання позивачем доказу направлення копії позовної заяви на електронну адресу відповідача не може бути розцінене судом як порушення права сторони справи на ознайомлення зі змістом позовної заяви.
Крім того цивільним процесуальним законом визначено спеціальний порядок оскарження рішення, у разі ухвалення такого у відсутності відповідача та за відсутності відзиву на позовну заяву. Так, законодавцем визначено порядок оскарження заочного рішення шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення в порядку ст. 284 ЦПК. Таким правом відповідач скористалася, подавши відповідну заяву до суду першої інстанції. 
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, визначені частиною 3 статті 376 ЦПК України. 
Відсутність підтвердження про направлення копії позовної заяви відповідачу на його поштову адресу не є підставою для скасування судового рішення.  
Не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про неналежне повідомлення судом про розгляд справи.
Згідно з матеріалів справи судові повістки та копії ухвал суду першої інстанції направлялись відповідачу ОСОБА_1 на поштову адресу, яка вказана нею в апеляційній скарзі.
Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення такі не були вручені адресату ОСОБА_1 з причин закінчення терміну зберігання та відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 45).
З врахуванням положень ст. 128 ЦПК України, вважається, що особа повідомлена належним чином.
По суті позовних вимог колегія зазначає наступне.
Апелянт вважає, що оскільки кредитний договір укладено строком до 2028 року позичальник не мав права пред`являти достроково вимоги про повернення кредиту, не направивши позичальнику досудової вимоги. 
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що: «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.  Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.
Згідно з умовами кредитного договору, які викладені у паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка», підписаного позичальником ОСОБА_1 в розділі 6 Додаткова інформація передбачено право кредитодавця дострокового розірвання кредитного договору у разі наявності заборгованості у клієнта зі сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів (а.с.12).
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 припинились вноситись кошти як мінімальний платіж на кредитним договором після 27.03.2024, відтак вимога АТ «Акцент-Банк» про дострокове повернення кредитних коштів та пред`явлення позовної вимоги у квітні 2025 року відповідає умовам кредитування та вимогам закону.
Разом з тим пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів є правом позичальника відповідно до умов кредитування, однак не визначає обов`язкові підстави зміни строку виконання основного зобов`язання та припинення нарахування відсотків.
Щодо неподання кредитором досудової вимоги позичальнику суд зазначає наступне. 
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, «непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту .
У апеляційній скарзі відповідач посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14?680цс19), згідно з яким Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
У цій справі встановлено, що кредит, наданий банком (позивачем) відповідачу ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, у відповідності до п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування». Сторони вказаного не заперечують. Строк повернення кредиту на час звернення з цим позовом (22 квітня 2025 року) ще не настав (дата повернення кредиту - 25 липня 2028 року).
Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Цією нормою передбачено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Аналогічні положення містились у статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, щодо застосування яких було зроблено висновок Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц. 
У позовній заяві позивач вказує, що на виконання приписів п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України ним проводились інформування відповідача про наявну заборгованість шляхом повідомлення за допомогою телефонних дзвінків та СМС повідомлень, а письмово вимоги не направлялись, оскільки договором їх направлення не передбачено.
Однак на підтвердження доводів про пред`явлення споживачу кредитних послуг досудової вимоги про виконання кредитного зобов`язання достроково позивач суду не надав належних і допустимих доказів. 
З огляду на те, що позивач не дотримався порядку дострокового повернення кредиту за вимогою банку (не направив вимогу про дострокове повернення коштів), строк повернення кредиту в повному обсязі не настав.
В той же час, ненаправлення досудової вимоги боржнику не позбавляє кредитора права вимагати повернення прострочених сум. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором наявні правові підстави для стягнення з неї простроченої заборгованості. 
Таким чином у позивача наявне право вимогати від позичальника сплати простроченої заборгованості за щомісячними платежами, строк сплати яких настав. Сума кредиту, строк якої, станом на час звернення з позовом, не настав - не підлягає стягненню. 
Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту (за своєю суттю - графік погашення кредиту) для споживача дата платежів погоджена щомісячно 26 числа, сума платежу за розрахунковий період фіксована та становить 4983,54 грн.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 21.04.2025. за кредитним договором - АВН0СТ155101690355050940 від 26.07.2023 позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за простроченим кредитом у сумі 156816,54 грн, з яких загальний залишок за тілом кредиту складає 97322,71 грн, загальний залишок заборгованості за відсотками складає 59493,83 грн.
Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь банку підлягає сума заборгованості за тілом кредиту за прострочений відповідачем період чергових платежів до моменту звернення позивача до суду з даним позовом. З позовною заявою позивач звернувся до суду 22.04.2025, за кредитним договором - АВН0СТ155101690355050940 останній платіж відповідачем було проведено 26.03.2024.
Оскільки позов пред`явлено 22.04.2025, а графіком визначено термін платежу до 26 числа кожного місяця, з відповідача підлягає стягненню заборгованість, строк якої настав на час звернення позивачем з позовом, тобто до 26.03.2025.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту, доданої до кредитного договору, сума кредиту за договором, яка мала бути повернена станом на 26.03.2025, складала 10318,77 грн. (а.с.14).
З поданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.16) вбачається, що відповідачем визначена договором сума щомісячного платежу (4983,54 грн) своєчасно не вносилась або вносилась у розмірі, що не відповідач умовам договору. Станом на 21.04.2025 відповідачем в загальному було внесено 35126,07 грн. Проте внаслідок порушення боржником графіку погашення кредиту, станом на 21.04.2025 на погашення тіла кредиту було зараховано 2677,29 грн, а решта суми - 32448,78 грн була зарахована банком на погашення відсотків за користування кредитом. 
Отже, прострочена заборгованість за тілом кредиту склала 7641,48 грн (10318,77 грн (тіло кредиту, яке підлягало погашенню станом на 21.04.2023) - 2677,29 грн - (погашене тіло кредиту)), та нарахована банком заборгованість за процентами на прострочену заборгованість - 59493,83 грн, що в сумі становить 67135, 31 грн.
Підстав для зміни розміру нарахованих позичальнику відсотків за користування кредитними коштами в суду немає, оскільки такі нараховані станом на 21.04.2025 за ставкою 55%, яка була погоджена сторонами кредитного договору.

Висновки апеляційного суду та вирішення питання судового збору

Враховуючи, що банк не отримав право на вимогу дострокового стягнення всієї суми кредиту, оскільки позивачем не дотримано порядок дострокового повернення кредиту за вимогою останнього, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню - позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» за договором про споживчий кредит АВН0СТ155101690355050940 від 26.07.2023 заборгованість: за простроченим тілом кредиту у розмірі 7641,48 грн, за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 59493,83 грн. Загальна сума заборгованості становить 67135, 31 грн.
Судом першої інстанції було неповне з?ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено місцевим судом з неправильним застосування норм матеріального права. Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду слід змінити з підстав, передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України. 
Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення, відтак судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем пред`явлено позов на суму 156 816,54 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 67135, 31 грн - що складає від пред`явлених вимог 42,81 %. Відтак у задоволенні позову відмовлено на 57,19 %.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,4 грн., відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1037, 03 грн. у відшкодування сплаченого судового збору. 
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2906 грн., відтак з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1661,94 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Зважаючи на викладене, з позивача АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між розміром компенсації судового збору сторонам в розмірі 624,91 грн. 
Керуючись ст.ст. 141, 367, п. 2 чс. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року - задовольнити частково.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції.
Позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-банк» - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (ЄДРПОУ 14360080 адреса:49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) суму заборгованості за договором № АВН0СТ155101690355050940 від 26 липня 2023 року, станом на 21.04.2025, в розмірі 67135, 31 грн. (шістдесят сім тисяч сто тридцять п`ять гривень, тридцять одну копійку) з яких: 7641,48 грн. - тіло кредиту та 59493,83 грн - відсотки за користування кредитом.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 - 624,91 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.

Головуюча 

Судді: