ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року	справа № 380/4217/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у сумі 22819,29 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач перебуває на податковому обліку як платник податків. Позивач зазначає, що відповідачем самостійно подано до податкового органу податкові декларації про майновий стан і доходи, у яких самостійно визначено грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Однак, усупереч нормам податкового законодавства, задекларовані суми податків у встановлені законом строки сплачені не були, внаслідок чого у відповідача виник податковий борг на загальну суму 22 819,29 грн. З метою забезпечення стягнення боргу, контролюючим органом сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу, проте заборгованість залишилася непогашеною. Враховуючи викладене, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про примусове стягнення зазначеної суми податкового боргу.
Ухвалою від 12 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
На виконання вимог процесуального закону, копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами скеровано на адресу місця проживання (реєстрації) відповідача ( АДРЕСА_1 ) засобами поштового зв`язку (штрихкодовий ідентифікатор Укрпошти № R067123965911).
Як встановлено з інформації про відстеження поштового відправлення з офіційного вебпорталу АТ “Укрпошта”, поштове відправлення не вручене відповідачу особисто та повернулося на адресу суду 02 квітня 2026 року з відміткою поштового відділення “Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)”.
Згідно з положеннями пункту 4 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Таким чином, суд вжив усіх належних і достатніх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких пояснень чи заперечень щодо суті позовних вимог до суду не скерував, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та оцінивши належність, допустимість і достовірність наданих позивачем письмових доказів у їх сукупності,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 26 жовтня 2005 року зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності – фізична особа-підприємець (номер запису в ЄДР: 24150000000009209), взята на податковий облік у Головному управлінні ДПС у Львівській області та набула відповідних прав і обов`язків платника податків.
Відповідач здійснювала декларування своїх доходів самостійно. Згідно з наданими контролюючим органом копіями податкових декларацій про майновий стан і доходи, платником податків власноруч обчислено та визначено до сплати суми податкових зобов`язань, які в силу закону є узгодженими.
Зокрема, з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код бюджетної класифікації 11010500), відповідачем задекларовано податкові зобов`язання на загальну суму 19 994,85 грн. 
Вказана сума сформувалася на підставі наступних поданих відповідачем документів:
- податкової декларації про майновий стан і доходи № 22982 від 05.05.2023, якою самостійно визначено до сплати 1 340,37 грн;
- податкової декларації про майновий стан і доходи № 68163 від 29.04.2025, якою самостійно визначено до сплати 18 654,48 грн.
Крім того, з військового збору (код бюджетної класифікації 11011001) відповідачем самостійно задекларовано податкові зобов`язання на загальну суму 2 824,44 грн, що беззаперечно підтверджується поданими нею податковими деклараціями, а саме:
- податковою декларацією про майновий стан і доходи № 8574 від 09.02.2021 на суму 715,98 грн;
- податковою декларацією про майновий стан і доходи № 22982 від 05.05.2023 на суму 553,92 грн;
- податковою декларацією про майновий стан і доходи № 68163 від 29.04.2025 на суму 1 554,54 грн.
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Львівській області про податкову заборгованість № 422/13-01-13-03 від 10.02.2026 року та наявних у справі роздруківок з інтегрованих карток платника податків (ІКПП), самостійно задекларовані відповідачем суми податків у встановлені Податковим кодексом України граничні строки до державного бюджету сплачені не були. У зв`язку з порушенням строків сплати, вказані узгоджені грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Відтак, загальна сума непогашеного податкового боргу, що підлягає стягненню у судовому порядку за заявленими позивачем вимогами, становить 22 819,29 грн (яка складається з: 19 994,85 грн заборгованості із ПДФО та 2 824,44 грн заборгованості із військового збору).
З метою забезпечення виконання платником податків своїх конституційних обов`язків та вжиття визначених законом заходів щодо досудового врегулювання та стягнення заборгованості, Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано податкову вимогу форми “Ф” від 30.06.2025 № 0013480-1303-1301.
Згідно з наданими позивачем письмовими доказами надсилання (зокрема, Списком згрупованих поштових відправлень Укрпошти форми 103), вказана податкова вимога належним чином направлена на офіційну податкову адресу відповідача. Проте, незважаючи на вжиті контролюючим органом заходи, відповідач жодних дій, спрямованих на добровільне погашення узгоджених податкових зобов`язань, не вчинила, внаслідок чого податкова заборгованість у розмірі 22 819,29 грн станом на час розгляду справи залишається непогашеною.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд керується такими нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей конституційний обов`язок має безумовний характер і є одним із ключових елементів фінансової стабільності держави.
Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України), платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України закріплено імперативне правило, згідно з яким, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У разі невиконання цього обов`язку застосовуються положення підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з якими податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Судом достовірно встановлено та підтверджено письмовими доказами, що заявлена до стягнення сума податкового боргу в розмірі 22 819,29 грн виникла виключно на підставі податкових декларацій про майновий стан і доходи, поданих до контролюючого органу самим платником податків (відповідачем). Тобто ці суми є самостійно задекларованими та узгодженими податковими зобов`язаннями.
Суд наголошує, що самостійно визначені та узгоджені платником суми податкових зобов`язань не потребують додаткового доказування їх правомірності з боку контролюючого органу та не підлягають оскарженню в процедурі їх примусового стягнення. Оскільки відповідач не сплатив вказані суми у встановлені пунктом 57.1 статті 57 ПК України 10-денні строки, вони набули статусу податкового боргу.
Процедура та механізм стягнення податкового боргу чітко регламентовані статтями 59, 87 та 95 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (частина раніше надісланої податкової вимоги погашається), нова податкова вимога не надсилається (не вручається).
Надіслана контролюючим органом податкова вимога № 0013480-1303-1301 від 30.06.2025 повністю відповідає вимогам податкового законодавства та є належним і обов`язковим заходом досудового врегулювання з боку позивача.
В постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.
Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. 
Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. 
Пунктом 95.2 цієї ж статті визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом дотримано вказаний тридцятиденний строк, що передує зверненню до суду.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу або його частини. 
Крім того, пунктом 87.11 статті 87 ПК України прямо передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи, а саме стягнення за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Щодо дотримання контролюючим органом строків звернення до суду (строків давності), суд вважає за необхідне детально проаналізувати відповідні норми Податкового кодексу України, що регулюють їх перебіг та зупинення.
Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Разом з тим, суд звертає особливу увагу на те, що перебіг зазначеного 1095-денного строку давності був законодавчо зупинений в силу імперативних приписів підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.
Зокрема, згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зупинявся перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
В подальшому, у зв`язку із повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022), Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX статтю 102 ПК України було доповнено пунктом 102.9, відповідно до якого на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Крім того, пункт 69.9 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України також прямо передбачає зупинення перебігу строків для контролюючих органів на період дії воєнного стану.
Враховуючи об`єктивне та безперервне зупинення строків давності (спочатку через карантинні обмеження, а згодом — через дію правового режиму воєнного стану), контролюючий орган звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що виникла за деклараціями 2021, 2023 та 2025 років, без порушення 1095-денного строку давності, гарантованого статтею 102 ПК України.
Оскільки відповідач належних доказів добровільної сплати податкового боргу у розмірі 22 819,29 грн суду не надав, власного контррозрахунку заборгованості не подав та обставин, наведених позивачем, не спростував, а матеріалами справи повністю підтверджується обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд приходить до об`єктивного висновку, що позов Головного управління ДПС у Львівській області підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Водночас, згідно з пунктом 27 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір”, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи – в частині стягнення сум податкового боргу звільняються від сплати судового збору. 
Оскільки позивач у силу закону звільнений від сплати судового збору та не поніс у цій справі інших доведених витрат, пов`язаних із залученням свідків чи проведенням експертиз, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до бюджету податковий борг в сумі 22 819 (двадцять дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) гривень 29 копійок.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складений 13 квітня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.