ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/7161/25 пров. № А/857/17565/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Москаль Р.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 15.12.2022 по 07.03.2023, з 18.04.2023 по 18.05.2023, 24.10.2023 по 29.11.2023, з урахуванням фактично виплачених сум; зобов`язати нарахувати та виплатити йому додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 15.12.2022 по 07.03.2023, з 18.04.2023 по 18.05.2023, 24.10.2023 по 29.11.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку, а також доказів на підтвердження існування таких обставин.
21 квітня 2025 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача про усунення недоліків позовної заяви. На обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача вказав, що позивач не одержував письмове повідомлення про відмову у здійсненні нарахування додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях від військової частини НОМЕР_1 , тому вважає, що моментом, коли йому стало відомо про порушене право на отримання всіх належних виплат є дата отримання належної відповіді на заяву – 09.12.2024. Вважає, що початком перебігу строку звернення до суду є дата отримання військовослужбовцем офіційної відмови, а не дата з якої військовослужбовець почав не отримувати додаткову винагороду. Також посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 березня 2025 року у справі № 380/13595/24 відповідно до якої «в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із збройною агресією РФ, необґрунтоване формальне застосування строків може мати ознаки обмеження доступу до правосуддя. Військовослужбовці, які беруть безпосередню участь у бойових діях, стикаються з об`єктивними перешкодами, які можуть ускладнювати або унеможливлювати своєчасне звернення до суду. Отже, суди повинні оцінювати не лише формальні аспекти процесуальних строків, але й фактичні умови, у яких перебуває військовослужбовець».
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з мотивів, що наведені заяві про усунення недоліків позову від 21.04.2025.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції виходив з того, що виплата додаткової грошової винагороди військовослужбовцям проводиться у місяць за попередній місяць служби. Таким чином, датою виникнення спірних правовідносин є: - за період з 15.12.2022 по 07.03.2023 – у квітні 2023 року (коли позивач мав отримати грошове забезпечення); за період з 18.04.2023 по 18.05.2023 – у червні 2023 року; за період з 24.10.2023 по 29.11.2023 – у грудні 2023 року. Відтак, строк звернення до суду із вимогами щодо нарахування та виплату додаткової винагороди за спірні періоди сплив у липні 2023 року, у вересні 2023 року та у березні 2024 року. Проте, до суду за захистом своїх прав позивач вперше звернувся лише у січні 2025 року, майже через десять місяців після того коли повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн. Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що повідомлені представником позивача в заяві про усунення недоліків позовної заяви обставини не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду, то у задоволенні цього клопотання відмовлено, а позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 повернуто з мотивів значного пропуску позивачем строку звернення до суду без поважних причин.
Не погодившись з прийнятою ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Вказує, що лише після ознайомлення із відповіддю відповідача на заяву, позивачу стала відома позиція відповідача з приводу не виплати додаткової винагороди, як передбачено положеннями постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Вважає, що моментом, коли позивачу стало відомо про порушене право на отримання додаткової грошової винагороди є дата отримання відповіді на запит – 28.11.2024, при цьому первинний позов було подано до Львівського окружного адміністративного суду 10.01.2025.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк. 
Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 
Таким чином, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.
Проте, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.
Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:
- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);
- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У цій справі позивач оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди за період: з 15.12.2022 по 07.03.2023, з 18.04.2023 по 18.05.2023 з 24.10.2023 по 29.11.2023. 
Колегія суддів зауважує, що виплата додаткової грошової винагороди військовослужбовцям проводиться у місяць за попередній місяць служби. Таким чином, датою виникнення спірних правовідносин є: за період з 15.12.2022 по 07.03.2023 – у квітні 2023 року (коли позивач мав отримати грошове забезпечення); за період з 18.04.2023 по 18.05.2023 – у червні 2023 року; за період з 24.10.2023 по 29.11.2023 – у грудні 2023 року.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
Відповідно до п.9-13 Розділу ХХХIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: - командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; - керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
З аналізу наведених норм слідує, що виплата додаткової винагороди здійснюється за минулий місяць у поточному. Отже, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що перебіг строку звернення до суду у спірних правовідносинах починається з наступного дня після отримання військовослужбовцем грошового забезпечення у поточному місяці за минулий.
Відтак, строк звернення до суду із вимогами щодо нарахування та виплату додаткової винагороди за спірні періоди сплинув у липні 2023 року, у вересні 2023 року та у березні 2024 року. 
Однак, до суду за захистом своїх прав позивач вперше звернувся лише у січні 2025 року, майже через десять місяців після того коли повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн.
Щодо доводів скаржника про те, що йому стало відомо про порушення свого права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн після отримання відповіді військової частини НОМЕР_1 - 09.12.2024, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до довідок про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період із 2022 по 2023 роки, позивачу починаючи з березня 2022 по грудень 2022 та з червня 2023 по жовтень 2023 включно щомісячно нараховувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови № 168, в тому числі і збільшена до 100000 грн (а.с.36).
Тому доводи скаржника про те, що позивач не знав і не міг знати про невиплату йому додаткової винагороди, не отримав роз`яснення від командира про виплату чи не виплату та дізнався про порушення своїх прав лише із відповіді військової частини, не відповідають дійсності, оскільки отримання грошового забезпечення в поточному місяці за попередній місяць без врахування додаткової винагороди згідно Постанови № 168 є значно відчутним з огляду на її розмір. Позивач не був позбавлений права звернення до відповідача із вимогою нарахувати належні суми чи роз`яснити причини не нарахування. Проте, вчиняти дії щодо захисту його порушеного права позивач почав лише 28.11.2024 (дата звернення до відповідача із заявою), тобто через 8 місяців після граничного строку звернення до суду. 
Колегія суддів зауважує, що у заяві про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 адвокат позивача Мандрик В.А. чітко вказав, що у спірні періроди позивачу не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови № 168. 
Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив посилання представника позивача на отримання відповіді військової частини НОМЕР_2 як на поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів зауважує, що посилання скаржника на ч. 4 ст. 122 КАС України є необгрунтованими, оскільки позивач у своєму позові оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, при цьому позивачем не доведено, що у спірних правовідносинах законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору.
Оскільки жодних доказів існування обставин, які були б об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, представник позивача у заяві про поновлення строку не навів, тому суд першої інстанції обгрунтовано визнав зазначені представником позивача підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду неповажними та відмовляє у поновленні строку звернення до суду.
Відповідно до частини першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані в заяві про усунення недоліків позовної заяви обставини не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому наявні підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з мотивів пропуску позивачем строку звернення до суду без поважних причин. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/7161/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула