Справа №644/9307/25
2/760/11086/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Сердюк Н.В., за участю секретаря Гержової С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області серії БАД № 390297 від 20.06.2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. за ч. 3 ст. 121 КУпАП. За змістом постанови позивач 20.06.2024 року о 09 год. 00 хв. на трасі М29 159 км керував автомобілем Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги ст. 35 п.п. 3.1.3.5. «а» ПДР України. Позивач зазначає, що за рішенням суду його транспортний засіб не підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю. Вказану постанову позивач оскаржив у судовому порядку. Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова та постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 644/5206/24 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. При цьому, Другим апеляційним адміністративним судом позивачу було роз`яснено його право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача. Позивач скориставшись своїм правом повторно звернувся до суду з позовом щодо оскарження постанови. Однак, у цей час Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, будучі обізнаним про оскарження позивачем в судовому порядку постанови серії БАД № 390297 від 20.06.2024 року, звернулося до виконавчої служби, внаслідок чого позивачу було заблоковано банківські картки. Чим заподіяно позивачу матеріальну та моральну шкоду. Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова та постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 644/3017/25 оскаржувану постанову було скасовано. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій поліції зазнав матеріальних збитків. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, що виразилося у погіршенні його психологічного стану, приниженні честі та гідності, вимушених переживаннях та стресі, що сприяло погіршенню його здоров`я. Позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2221,00 грн., а також стягнути моральну шкоду в розмірі 13 000,00 грн.

ІІ. Стислий виклад заперечень відповідачів.

Представником відповідача - Державної Казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), а саме: Департамент патрульної поліції. Таким чином, позивач помилково визначив відповідачем Казначейство, яке відповідно до законодавства є державним органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету за рішенням суду. Оскільки, як стверджує позивач, Казначейство жодної шкоди йому не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, отже не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачеві стверджуваними діями органів патрульної поліції. Представник відповідача звертає увагу, що визначений позивачем спосіб стягнення коштів з Казначейства є помилковим. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Таким чином, стягнення шкоди шляхом списання з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Також представник відповідача зауважив, що за змістом частини 1статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Обов`язковою підставою відповідальності за завдану майнову шкоду є протиправність поведінки заподіювача шкоди. Таким чином майнова шкода, у разі наявності у особи права на її відшкодування, враховуючи статті 1166 та 1172 ЦК України, за наявності відповідного рішення про визнання дій винної особи протиправними має відшкодовуватись саме органом, яким її завдано, а не за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, на підтвердження моральної шкоди позивачем не надано доказів. Позивач визначив розмір відшкодування шкоди без урахування вимог законності, розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення за рахунок Держави. Також представник відповідача вважає, що судові витрати необхідно покласти на державний орган, з неправомірних дій якого виник даний спір.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що під час виявлення правопорушення, розгляду справи за ч. 3 ст. 121 КУпАП відносно позивача та прийняття відповідного рішення поліцейський діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством. Останнім відносно позивача були вчинені певні процесуальні дії, визначені нормами чинного законодавства, з метою реалізації повноважень поліції, та результатом вчинення таких дій є прийнята ним постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому скасована судом, проте протиправність дій встановлена  не була. Представник позивача зауважує, що стягнення з Державного бюджету через Державну казначейську службу України моральної шкоди є наслідком лише дій та волі позивача. Позивач мав би добровільно сплатити накладене стягнення у строк до 05.07.2024 включно, але не сплатив штраф в межах встановлених чинним законодавством. Тому в контексті ст. 308 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення була направлена до примусового виконання за два дні до закінчення строку добровільної сплати позивачем штрафу. Представник відповідача також зауважує, що звернення ОСОБА_1 до Індустріального районного суду м. Харкова, щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАД № 390297 від 20.06.2024 відбулось аж 07.04.2025, тобто вже після того як 26.08.2024 Управлінням було виконано вимоги чинного законодавства та надіслано постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 390297 від 20.06.2024 до ВДВС. Зупинення виконавчого провадження, у зв`язку із судовим розглядом по оскаржуваним постановам не передбачено та й недоцільно у даному випадку виходячи з того, що 02.10.2024 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і тільки 07.04.2025 позивач звертається до суду з вимогою скасування такої. Представник відповідача зазначає, що жодних дій, які б виходили за межі наданих повноважень та потягли за собою наслідки, про які зазначає позивач в позовній заяві, поліцейськими не вчинялось, що підтверджується, зокрема, тим, що позовна заява не містить в собі посилань на такі обставини. Позивачем не надано будь-яких аргументованих доказів наявності шкоди, про відшкодування якої він просить, а відтак, не доведено факту спричинення йому будь-якими діями поліцейських шкоди. Враховуючи, що поліцейські діяли в спосіб та в межах наданих законом повноважень, їх дії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, жодних доказів протилежного матеріали справи не містять, а тому будь-які підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

ІІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

10 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 04 березня 2026 року задоволено заяву представника відповідача Кучер Лілії Андріївни про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Судове засідання у справі, призначене на 09 березня 2026 року та всі подальші засідання вирішено проводити у режимі відеоконференції за участю представника відповідача поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 09 березня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача - Державної Казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у задоволенні позову.

За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до постанови інспектора командира взводу 2 роти 3 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Нельги В.О., серії БАД № 390297 від 20.06.2024 року позивача у справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Правопорушення полягає в тому, що 04.06.2024 року позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 211», державний номерний знак НОМЕР_1 в Дніпропетровській області, на а/д М-29, 159 км, що є вантажним автомобілем та підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.31.3. «б» Правил дорожнього руху України та ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Вказана обставина встановлена рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 19 травня 2025 року у справі № 644/3017/25, яке набрало законної сили 23.09.2025 року.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанову інспектора командира взводу 2 роти 3 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Нельги В.О., серії БАД № 390297 від 20.06.2024 року позивачем було оскаржено в судовому порядку.

Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року у справі № 644/5206/24 відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 644/5206/24 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 по справі № 644/5206/24 скасовано. Прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному. У цій постанові позивачу було роз`яснено його право на повторне звернення з адміністративним позовом до належного відповідача.

Позивач скористався своїм правом та повторно звернувся до суду з вимогами про скасування постанови серії БАД №390297 від 20.06.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 19 травня 2025 року у справі № 44/3017/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову інспектора командира взводу 2 роти 3 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Нельги В.О., серії БАД№ 390297 від 20.06.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, та провадження по справі закрито.

Рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 19.05.2025 по справі № 644/3017/25 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі № 644/3017/25 залишено без змін та набрало законної сили 23 вересня 2025 року. 

Разом із цим під час оскарження позивачем постанови, Управлінням патрульної поліції у Дніпропетровській області 26 серпня 2025 року постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД№ 390297 від 20.06.2024 року відносно ОСОБА_1 направлено до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання. 

02 жовтня 2024 року старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови серії БАД№ 390297 виданої 20.06.2024 року Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 680,00 грн. Вказаної постановою також стягнуто з позивача виконавчий збір в розмірі 68 грн.

Позивач оцінює завдану йому матеріальну шкоду у 2221,00 грн., моральну - у 13 000,00 грн. 

До позову позивачем надано наступні документи: медичні виписки КНП «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради, а саме: Огляд терапевта від 22.07.2024 року, згідно з яким позивач звертався до лікарні зі скаргами на біль у лівій стопі, біль у поперековому відділі хребта та лівого плеча, Огляд терапевта від 29.07.2024 року. згідно з яким позивач звертався до лікарні зі скаргами на головні болі; виписку з медичної карти 02.08.2024 року, з якої вбачається, що позивачу встановлено діагноз - гіпертонічна хвороба ІІ ступеня; квитанцію до прибуткового касового ордера № 32 від 02 вересня 2024 року, видану Приватним підприємством «Л+» «Медичний центр», за послуги обстеження на суму 450,00 грн.; квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.04.2025 року про сплату судового збору на суму 605,60 грн.; квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (період платежу: 08.02.2025 - 08.02.2025) на суму 908,40 грн.; квитанцію АТ КБ ПРИВАТБАНК» від 21.10.2024 року щодо плати за надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на суму 150,00 грн.

V. Норми права, які застосував суд.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання, чи є факт складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції у разі подальшого закриття справи судом у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення підставою для відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено протокол.

За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про застосування норм права:

"Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР".

У спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Невідповідність вимогам закону дій працівника патрульної поліції, який склав протокол про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст.121 КУпАП, в цій справі судом не встановлено.

Зі змісту рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 19 травня 2025 року у справі № 44/3017/25 вбачається що підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП, стало те, що відповідачем не було доведено належності легкового автомобіля позивача Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , до таких, що підлягають обов`язковому технічному контролю, а отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови. При цьому, в рішенні зазначено, що підстав для вжиття заходів, передбачених ст. 249 КАС України суд не вбачає, право позивача відновлено шляхом скасування постанови та закриття провадження у справі.

Тобто судом встановлено, що стороною відповідача не додано будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що не доводить очевидної протиправності дій працівників патрульної поліції під час складання постанови про адміністративне правопорушення.

Рішенням у справі про адміністративне правопорушення не встановлено, що складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, та те, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення дії патрульного поліцейського були протиправними.

Оскільки судом не встановлено неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання стосовно позивача ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення, то відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відбулось не через невідповідність постанови вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

За змістом частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (частини 1, 2 статті 76 ЦПК України).

Положеннями статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Позивач оцінює завдану йому матеріальну шкоду у 2221,00 грн. проте позовна заява не містить жодного обґрунтування та розрахунку вказаної суми. 

Позивачем в позовній заяві зазначено, що матеріальні збитки підтверджуються квитанціями та додано до позову квитанцію до прибуткового касового ордера № 32 від 02 вересня 2024 року, видану Приватним підприємством «Л+» «Медичний центр», за послуги обстеження на суму 450,00 грн., квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.04.2025 року про сплату судового збору на суму 605,60 грн., квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (період платежу: 08.02.2025 - 08.02.2025) на суму 908,40 грн., квитанцію АТ КБ ПРИВАТБАНК» від 21.10.2024 року щодо плати за надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на суму 150,00 грн.

Водночас позивачем не обґрунтовано, яким чином квитанція до прибуткового касового ордера № 32 від 02 вересня 2024 року, видану Приватним підприємством «Л+» «Медичний центр», за послуги обстеження на суму 450,00 грн. та квитанція АТ КБ ПРИВАТБАНК» від 21.10.2024 року щодо плати за надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на суму 150,00 грн. стосуються предмету доказування.

Щодо квитанції квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.04.2025 року про сплату судового збору на суму 605,60 грн, та квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (період платежу: 08.02.2025 - 08.02.2025) на суму 908,40 грн. суд зазначає, що позивачем не вказано за подання якого позову, заяви чи скарги сплачений цей судовий збір.

Слід зазначити, що згідно з нормами чинного законодавства судовий збір належить до судових витрат, а не до матеріальної шкоди. Матеріальна шкода в розумінні ст. 1174 ЦК України це знецінення майна, втрата доходів або витрати, які особа змушена була понести через порушення її права. Судовий збір це обов`язковий платіж за подання заяви до суду, порядок відшкодування якого регулюється виключно процесуальним законом (розподіл судових витрат за результатами розгляду справи), а не нормами матеріального права про шкоду.

Надані квитанції про сплату судового збору не є доказами заподіяння майнової шкоди в розумінні ст. 22 та ст. 1174 ЦК України, оскільки підтверджують виконання позивачем процесуального обов`язку, а не понесення збитків від делікту.

Водночас суд зауважує, що Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 19 травня 2025 року у справі № 44/3017/25 судові витрати в сумі 605,60 грн. було стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції

Крім того суд зазначає, що сума матеріальної шкоди заявлена позивачем до стягнення (2221,00 грн.) є більшою за суму витрачених позивачем коштів, зазначених у квитанціях (2114,00 грн. (450,0 грн. + 605,60 грн. + 908,40 грн. + 150,00 грн.)).

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог як у частині стягнення матеріальних збитків, так і в частині відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 16.04.2026.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України або в підсистемі "Електронний суд".

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Відповідач: Державної казначейської служби України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Головуюча суддя          Н.В. Сердюк