ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 квітня 2026 року справа №243/11299/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання – Кобець К.В., за участю представника відповідача Свінтицької Т.П., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2025 року (головуючий суддя І інстанції – Хаустова Т.А., складене у повному обсязі 29 грудня 2025 року) у справі № 243/11299/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6238461 від 28 листопада 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування Постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6238461 від 28 листопада 2025 року.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено. 
Скасовано постанову Інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Капусти Олексія Олександровича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6238461 від 28 листопада 2025 року - за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення. 
Не погодившись із судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2025 року у справі № 243/11299/25 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги скаржник зазначив, що 28 листопада 2025 року о 10:47 в межах населеного пункту Волохів Яр Ізюмського району Харківської області, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС 000748 екіпажем УПП в Харківській області ДПП виявлено рух транспортного засобу MERCEDES BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю 75 (сімдесят п`ять) км/год, що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 25 (двадцять п`ять) км/год та порушенням пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Поліцейськими встановлено особу водія, ним виявився позивач. 
Під час встановлення обставин події працівниками поліції виявлено, що позивач керував транспортним засобом, будучи особою позбавленою права керування постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2025 у справі № 175/5681/25 строком на один рік. 
Зазначені дії позивача мали ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Капустою Олексієм Олександровичем винесено оскаржувану постанову серії ЕНА № 6238461 від 28.11.2025 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.
Вважає, що спірна постанова прийнята у межах повноважень та на виконання вимог діючого законодавства.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.
Інспектором 1 взводу 3 роти 3 батальйону патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Капустою Олексієм Олександровичем винесена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6238461 від 28.11.2025 року. 
В постанові зазначено, що 28.11.2025 о 10 год. 42 хв. 29 сек. у населеному пункті Волохів Яр, траса МОЗ 573км водій керував ТЗ в населеному пункті зі швидкістю 75км/ч чим перевищив обмеження швидкості руху ТЗ на 25 км/ч, та позбавлений права керування ТЗ, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. Постановлено застосувати адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 (двадцять тисяч три тисячі чотириста) гривень».
Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої спірної постанови.
Суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Згідно ст.74 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Крім того, згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП - якщо підчас складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно до вимог п. 7 розділу VІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказам МВС України від 06 листопада 2015року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи. 
Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення, в ній вказані: найменування органу (посадова особа), який виніс постанову; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до пункту 2.1ПДРУкраїни водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4ПДРУкраїни на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1ПДРУкраїни.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII.
А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1ПДРУкраїни документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. 
Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування, за умови наявності чинного Рішення суду про таке позбавлення.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно з законодавством України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Судом встановлено, що 28.11.2025 о 10 год. 42 хв. 29 сек. у населеному пункті Волохів Яр, траса МОЗ 573км водій керував ТЗ в населеному пункті зі швидкістю 75км/ч чим перевищив обмеження швидкості руху ТЗ на 25 км/ч.
При встановлені особи позивача, патрульними поліцейськими виявлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування ТЗ постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2025 у справі № 175/5681/25 строком на один рік.
Відтак, позивач, який позбавлений права керування ТЗ постановою суду, яка набрала законної сили, не є скасованою, не мав права до 16.07.2026 керувати транспортним засобом, що є порушенням ПДР України, а відтак, є особою, яка скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Посилання позивача на відсутність в постанові про адміністративне правопорушення посилання на вищевказану постанову суду про позбавлення права керування ТЗ не спростовує факту її наявності і обізнаності позивача про заборону керування ТЗ.
Отже, судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п. 2.1 ПДР, відповідачем надані належні, допустимі та достатні докази.
Посилання позивача, що зупинка його ТЗ відбулась з порушенням норм КУпАП є неприйнятними, оскільки факт порушення швидкісного режиму зафіксований відеозаписом з бодікамери 47002 та відеофайлом з приладу TruCam, які відповідно до вимог статей 72-75 КАС України є належними та допустимими доказами.
Вказані докази суд приймає як належні, оскільки відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення міститься в постанові про адміністративні правопорушення, тому в її діях наявний склад правопорушення. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції невірно встановив обставини по справі, вважає, що спірна постанова відповідача прийнята правомірно, оскільки відповідачем доведено здійснення правопорушення, а відтак постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та правомірно виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а позовні вимоги позивача є безпідставними.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції – скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Керуючись статтями 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2025 року – задовольнити. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2025 року у справі № 243/11299/25- скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6238461 від 28 листопада 2025 року - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.Д. Компанієць