ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2026 р. Справа№ 910/5612/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Сибіги О.М. 
Коробенка Г.П. 

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 07.04.2026 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 (повний текст складено 13.09.2024)
у справі № 910/5612/24 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна",
2. Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс", 
про стягнення 784 780,08 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У травні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі - ПрАТ "СК "Євроінс", відповідач 1) та Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" (далі - ЛКП "Львівелектротранс", відповідач 2) про стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 784 780,08 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 27 Закону України "Про страхування" отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку позивач виплатив потерпілій особі. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу 711006-2201-1001219 з лімітом відповідальності за вирахуванням франшизи у розмірі 198 000,00 грн, позивач вказав, що обов`язок з відшкодування збитків в межах зазначеної суми покладається на останнього. Проте відповідач 1 відмовив у виплаті страхового відшкодування, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом. Поряд з цим, посилаючись на положення статті 1194 ЦК України, у зв`язку з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої винною особою шкоди, позивач просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 586 780,08 грн в порядку регресу з відповідача 2, як роботодавця водія, з вини якого було завдано матеріальний збиток. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі № 910/5612/24 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" суму страхового відшкодування в розмірі 198 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 970,00 грн.
Присуджено до стягнення з Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" суму страхового відшкодування в розмірі 586 780,08 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 801,70 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача до ПрАТ "Євроінс Україна" про стягнення з останнього суми страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу 711006-2201-1001219 в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи в сумі 198 000,00грн (200 000,00 грн - 2 000,00 грн) є доведеною і обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
При цьому суд першої інстанції відхилив заперечення відповідача 1, викладені у відзиві на позов, оскільки: - невиконання його страхувальником (відповідачем 2) своїх обов`язків за укладеним між відповідачами договором добровільного страхування в частині повідомлення про обставини ДТП не могло призвести до унеможливлення встановлення страховиком (відповідачем 1) факту, причин та обставин настання страхового випадку з огляду на те, що вина водія відповідача 2 підтверджена в судовому порядку на підставі матеріалів про адміністративне правопорушення (протоколом серії ААД №570898 від 21.08.2023, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП); - розмір шкоди (збитків) підтверджено позивачем належними доказами, а мотивування його необґрунтованості здійснено відповідачем 1 з посиланням на норми спеціального Закону, а саме: Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який до спірних правовідносин не підлягає застосуванню, так як між позивачем та його страхувальником, а також між відповідачами укладено договори добровільного страхування, які регулюються законом України "Про страхування". 
Оскільки страховою виплатою (відшкодуванням) за договором добровільного страхування покривається лише частина шкоди, завданої потерпілому внаслідок ДТП, права вимоги щодо яких перейшли до позивача, тому різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, що складає 586 680,08 грн (784 780,08 грн - 198 000,00 грн), за висновком суду першої інстанції підлягає стягненню на користь позивача з відповідача 2 як власника транспортного засобу, з вини водія якого настав страховий випадок - ДТП. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "СК "Євроінс Україна" 24.09.2024 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі № 910/5612/24 в частині задоволених позовних вимог до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині заявлених позовних вимог до ПрАТ "СК "Євроінс Україна".
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач 1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийнято із порушенням норм процесуального права (статей 74, 79 ГПК України), з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими (презумпція виплати страхового відшкодування, настання страхового випадку). 
Так, за твердженням скаржника, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що ліміт відповідальності ПрАТ "СК "Євроінс Україна" є агрегатним згідно з пунктом 5.8 Договору страхування і ним вже раніше виплачувалася агрегатна страхова сума у розмірі 198 000,00грн потерпілому у ДТП, яка сталася 05.07.2023, за участю забезпеченого транспортного засобу TATRA КТ4-Д. У зв`язку з наведеним, на дату настання ДТП, 21.08.2023, ліміт відповідальності страховика щодо транспортного засобу TATRA КТ4-Д становив 00,00грн і ПрАТ "СК "Євроінс Україна" не має жодних правових підстав для задоволення регресних вимог позивача та виплати останньому страхового відшкодування у розмірі 198 000,00 грн, а отже відмова відповідача 1 у виплаті зазначеного страхового відшкодування була обґрунтованою та законною.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024 справу № 910/5612/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Тарасенко К.В., Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24; розгляд справи призначено на 03.12.2024 о 14 год 40 хв; запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлений судом строк; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5612/24. 
17.10.2024 матеріали справи №910/5612/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Однак, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. з 04.11.2024 по 06.12.2024, судове засідання у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24 призначено на 18.02.2025 о 15 год 20 хв. 
Розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі № 910/5612/24 відповідно до ухвали суду апеляційної інстанції від 18.02.2024 відкладено на 01.04.2025 о 16 год 00 хв.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 розгляд апеляційної скарги відповідача 1 на рішення суду першої інстанції у даній справі відкладено на 06.05.2025 о 15 год 00 хв.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025 апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі № 910/5612/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Хрипуна О.О., Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у даній справі; розгляд справи призначено на 12.06.2025 об 11 год 30 хв.
Однак, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. у відпустці з 09.06.2025 по 22.06.2025 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24 призначено на 29.07.2025 о 15 год 30 хв.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 задоволено заяву представника ПрАТ "СК "Євроінс Україна" адвоката Пилипець А.Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; постановлено проводити судове засідання, що призначене у справі №910/5612/24 на 29.07.2025 о 15 год 30 хв, в режимі відеоконференції за веб-посиланням https://vkz.court.gov.ua/; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача 1 - адвокат Пилипець А.Ю.; попереджено сторін, що відповідно до вимог частини 5 статті 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі № 910/5612/24 відповідно до ухвали суду апеляційної інстанції від 29.07.2025 відкладено на 30.09.2025 о 14 год 40 хв; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача 1 - адвокат Пилипець А.Ю.
Проте, у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці, судове засідання у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24 призначено на 11.11.2025 о 14 год 20 хв; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача 1 - адвокат Пилипець А.Ю.
У зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці 11.11.2025, судове засідання у призначений час не відбулось.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суду ухвалою від 12.11.2025 розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24 призначив на 23.12.2025 о 14 год 20 хв; визначив особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача 1 - адвокат Пилипець А.Ю.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Хрипуна О.О.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі № 910/5612/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Сибіги О.М., Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у даній справі; розгляд справи призначено на 24.02.2026 о 14 год 00 хв; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача 1 - адвокат Пилипець А.Ю.
Однак, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Кравчука Г.А. у відпустці з 23.02.2026 по 27.02.2026, судове засідання у призначений час не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24 призначено на 07.04.2026 о 14 год 00 хв, про що повідомлено учасників справи шляхом надіслання їм копій даної ухвали.
Правові позиції інших учасників справи щодо поданої апеляційної скарги.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на подану відповідачем 1 апеляційну скаргу в строк, установлений судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, яку, як підтверджується матеріалами справи, ним отримано. Однак, зазначене відповідно до вимог частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі. 
Результат розгляду поданих скаржником до апеляційної скарги додаткових доказів.
ПрАТ "СК "Євроінс Україна" до апеляційної скарги додано докази, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а саме копії: заяви про виплату страхового відшкодування від 11.09.2023, розрахунку №00000019540 суми страхового відшкодування від 11.08.2023, страхового акта №105823/1/2023 від 22.09.2023, платіжної інструкції №22976 від 22.09.2023, акта прийому передачі документів від 17.09.2024. 
При цьому клопотання про долучення копій зазначених доказів до матеріалів справи ПрАТ "СК "Євроінс Україна" не заявлено ні в апеляційній скарзі, ні шляхом подання окремої заяви.
Водночас, в апеляційній скарзі відповідач 1 вказує, що нові докази спростовують можливість повторного стягнення страхового відшкодування за забезпеченим транспортним засобом та наголошує на тому, що зазначені докази підлягають дослідженню і обґрунтовує поважність причин неподання доказів до суду першої інстанції. 
В обґрунтування поважності причин неподання даних доказів до суду першої інстанції, скаржник зазначає, що представником відповідача 1 лише станом на 17.09.2024 отримано копії цих доказів.
Зокрема, за доводами скаржника, про прийняте судом першої інстанції у даній справі рішення йому стало відомо 17.09.2024, у зв`язку з чим юридичним департаментом було передано дану інформацію до фінансового відділу з метою з`ясування можливості добровільного виконання рішення суду без залучення виконавчої служби/приватного виконавця.
Однак, під час розгляду даної справи фінансовим відділом було встановлено, що за Договором страхування №711006-2201-10001219 та забезпеченим транспортним засобом TATRA КТ4-Д була здійснена виплата страхового відшкодування у повному розмірі агрегатної страхової суми, а саме 198 000,00 грн щодо ДТП, яка сталася 05.07.2023, підтвердженням чого є розрахунок суми страхового відшкодування від 11.08.2023, страховий акт від 22.09.2023 та докази виплати страхового відшкодування.
17.09.2024 за актом приймання-передачі Адвокатським об`єднанням "Пі.Ес.Лоєрс", яке представляє інтереси ПрАТ "Євроінс Україна", були отримані від страховика зазначені документи для їх долучення в якості доказів до матеріалів цієї справи. 
Дослідивши матеріали справи у сукупності з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 1, 2 статті 80 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 80 ГПК України).
Відповідно до статті 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, відповідно до статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з частиною 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
З наведеного вбачається, що приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає. Клопотання повинно містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України. Принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.
Така обставина як відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19; від 12.01.2021 у справі № 01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19; від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20). 
Таким чином, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами. 
Відповідно до встановлених судом апеляційної інстанції обставин, причинами неподання до суду першої інстанції відповідних доказів у встановлений процесуальним законом строк відповідач 1 вказує на те, що його представник (адвокат) отримав ці додаткові докази 17.09.2024, тобто відразу після того, як стало відомо про прийняте у даній справі судове рішення.
Поряд з цим, в апеляційній скарзі не міститься обґрунтування поважності причин передачі відповідачем 1 своєму представникові зазначених доказів не в момент підготовки та подання відзиву на позов до суду першої інстанції (17.05.2024), а лише згодом, після отримання ухваленого у даній справі рішення суду першої інстанції (17.09.2024).
Також в апеляційній скарзі відповідачем 1 не зазначено аргументи на доведення поважності причин відсутності належної комунікації між його окремими структурними підрозділами (юридичним департаментом та фінансовим відділом) при вивченні та підготовці пакету документів для оформлення відзиву на позов, що подавався до суду у даній справі. 
За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що подані відповідачем 1 додаткові докази не можуть бути прийняті,  оскільки відповідач не довів винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений законом строк та не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, 27.10.2022 між позивачем (ПрАТ "СК "Арсенал Страхування") та ТОВ "Престиж-Транс" укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1184-22-Т/ЛВС, згідно з яким позивачем взято на себе зобов`язання компенсувати ТОВ "Престиж-Транс" будь-яке пошкодження або знищення автомобіля "Мерседес", д.н. НОМЕР_1 .
21.08.2023 у місті Львові сталась дорожня-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля "Мерседес", д.н. НОМЕР_1 , та трамваю "Тетра КТ4-Д", д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2023 у справі № 461/7036/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді стягнення штрафу.
Відповідно до звіту № 685/23 від 06.09.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Мерседес", д.н. НОМЕР_1 , склала 809 507,75 грн, однак відповідно до виставленого рахунку № 59314 від 06.09.2023 фактично вартість відновлювального ремонту склала 784 780,08 грн.
На підставі страхового акту № 006.02101523-1 від 11.09.2023 позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 784 780,08 грн страхувальнику - ТОВ "Престиж-Транс" на його поточний рахунок, що підтверджується платіжним інструкцією № 45813525 від 12.09.2023. 
Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Тетра КТ4-Д", державний номер НОМЕР_2 на момент настання страхової події була застрахована у ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на підставі Договору комплексного страхування відповідальності перевізника, відповідальності перед третіми особами під час проведення господарської діяльності юридичними або фізичними особами-підприємцями, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування майна № 711006/2201-1001219 від 23.02.2023 (далі - Договір страхування №711006/2201-1001219), з лімітом відповідальності в розмірі 200 000,00 грн та франшизою 2 000,00 грн.
Позивач 13.09.2023 звернувся до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) в повній сумі завданих збитків. 
У відповідь на вказане звернення листом від 20.09.2023 за №8925/ДВЗ відповідачем 1 відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль "Мерседес", д.н. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка мала місце 21.08.2023, з посиланням на умови укладеного між відповідачем 1 та Львівським комунальним підприємством "Львівелектротранс" (відповідачем 2) Договору страхування №711006/2201-1001219, зокрема, порушення його страхувальником пунктів 16.1.7, 17.13.5, 19.1.1 вказаного Договору, що позбавило страховика (відповідача 1) можливості та передбаченого Договором права щодо розслідування події, а саме встановлення причин, обставин, наслідків події, що має ознаки страхового випадку та визначення розміру завданих збитків.
У позовній заяві крім вимог про стягнення з відповідача 1 страхового відшкодування у розмірі 198 000,00грн, ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" заявлено вимогу про стягнення 586 780, 08 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди (784 780,08 грн) та страховим відшкодуванням (198 000, 00грн) до ЛКП "Львівелектротранс" як власника транспортного засобу, з вини водія якого настав страховий випадок - ДТП. 
Заперечуючи заявлені до нього позовні вимоги, ПрАТ "СК "Євроінс Україна" подав до суду першої інстанції відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову у цій частині відмовити, посилаючись на те, що страхувальником за Договором страхування №711006/2201-1001219 - ЛКП "Львівелектротранс" (відповідачем 2) не повідомлено про обставини ДТП, що, у свою чергу, позбавило відповідача 1 можливості та передбаченого цим Договором права щодо розслідування події, а саме встановлення причин, обставин та наслідків події, можливості визначити розмір завданих збитків. Крім того, відповідачем 1 у відзиві на позов вказувалося на необґрунтованість розміру матеріальної шкоди, оскільки останній розрахований без урахування фізичного зносу.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. 
У відповідності до вимог частин 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження у даній справі є рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення на користь позивача з ПрАТ "СК "Євроінс Україна", як страховика відповідальності відповідача 2 за заподіяну забезпеченим транспортним засобом шкоду майну потерпілої третьої особи, суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи в розмірі 198 000,00грн згідно з Договором страхування №711006/2201-1001219, укладеного між відповідачами. 
Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення в оскаржуваній частині, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача 1 не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у відповідній частині слід залишити без змін з огляду на таке.
Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини 1 статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Згідно зі статтею 979 ЦК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.
Положеннями статті 980 ЦК України, статті 89 Закону України "Про страхування" визначено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України; об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
За визначенням пункту 69 частини 1 статті 1 Закону України "Про страхування" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
За приписами пункту 59 частини 1 статті 1 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.
Перелік страхових випадків визначається в договорі страхування за згодою сторін, якщо інше не передбачено законодавством (частина 7 статті 93 Закону України "Про страхування").
Згідно з пунктом 50 частини 1 статті 1 Закону України "Про страхування" страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку (пункт 54 частини 1 статті 1 Закону України "Про страхування").
Згідно зі статтею 94 Закону України "Про страхування" страхова сума може бути встановлена за окремим об`єктом страхування, страховим випадком, групою страхових випадків, договором страхування в цілому.
Розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником або відповідно до законодавства під час укладення договору страхування або внесення змін до такого договору.
У договорі страхування в межах страхової суми можуть визначатися ліміти відповідальності страховика за окремим об`єктом страхування, страховим ризиком або страховим випадком, групою страхових ризиків та/або страхових випадків тощо.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 92 Закону України "Про страхування" страховик за договором страхування зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 108 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №3-303гс15.
Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору та вимог статті 92 Закону України "Про страхування" ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 784 780,08 грн потерпілій внаслідок настання страхового випадку (ДТП) особі - ТОВ "Престиж-Транс". 
Отже, до позивача у відповідності до статті 993 ЦК України та статті 108 Закону України "Про страхування" від страхувальника (потерпілої особи) перейшло право вимоги на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди у порядку суброгації. 
Матеріалами справи підтверджується, що вина особи, яка керувала транспортним засобом "Тетра КТ4-Д", д.н. 1160, встановлена постановою Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2023 у справі №461/7036/23.
Відповідно до частини 6 статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося відповідачами, між власником транспортного засобу "Тетра КТ4-Д", д.н. 1160, ЛКП "Львівелектротранс" (страхувальник) та ПрАТ "СК "Євроінс Україна" (страховик) 23.02.2023 укладено Договір комплексного страхування відповідальності перевізника, відповідальності перед третіми особами під час проведення господарської діяльності юридичними або фізичними особами-підприємцями, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування майна № 711006/2201-1001219 (далі Договір страхування № 711006/2201-1001219).
Відповідно до змісту вказаного Договору його укладено згідно з вимогами Закону України "Про страхування", а також, зокрема, відповідно до Правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (включаючи відповідальність перевізника), зареєстрованими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Предметом Договору страхування №711006/2201-1001219 за умовами його пункту 3.1 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані, у тому числі: з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу (підпункт 3.1.2).
Страховим випадком відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1 цього Договору визнається дорожньо-транспортна пригода, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу та внаслідок якої настає цивільна відповідальність страхувальника, відповідальність якої застрахована за заподіяну забезпеченим транспортним засобом шкоду життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб.
Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну кожним окремим забезпеченим транспортним засобом життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб при добровільному страхуванні становить 200 000,00 грн, безумовна франшиза за випадками вказаними у п.4.1.2 Договору (при добровільному страхуванні) становить 2000,00грн (п.п. 5.2.1, 5.7.2.1 пункту 5 Договору). 
Таким чином, з урахуванням договірних зобов`язань між власником транспортного засобу "Тетра КТ4-Д", д.н. 1160, та страховою компанією, обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи (позивачу як новому кредитору у деліктному зобов`язанні) забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом в межах ліміта відповідальності покладається саме на ПрАТ "СК "Євроінс Україна".
При цьому судом першої інстанції підставно враховано, що відповідно сталої судової практики Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. У разі ж не покриття такої шкоди лімітом відповідальності страховика винної в ДТП особи, позивачем (потерпілою особою) можуть бути заявлені регресні вимоги до особи, з вини якого заподіяно шкоду. 
Надаючи оцінку рішенню ПрАТ "СК "Євроінс Україна" (лист від 20.09.2023) про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування та запереченням, викладених у відзиві на позов, суд першої інстанції правомірно визнав їх необґрунтованими.
Відповідно до статті 104 Закону України "Про страхування" порядок прийняття страховиком рішення про відмову у здійсненні страхової виплати визначається в договорі страхування або законодавством України. У разі прийняття рішення про відмову у здійсненні страхової виплати страховик зобов`язаний протягом строку, передбаченого договором страхування або законодавством, повідомити страхувальника (іншу особу, яка відповідно до договору або законодавства має право на отримання страхової виплати) у письмовій формі про прийняте рішення з обґрунтуванням підстави відмови.
Згідно з частиною 2 вказаної норми підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат є, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником (особою, визначеною у договорі страхування або законодавством) про настання страхового випадку без поважних причин або невиконання інших обов`язків, визначених договором страхування або законодавством, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт, причини та обставини настання страхового випадку або розмір заподіяної шкоди (збитків).
Так, у листі від 20.09.2023, відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб "Мерседес", д.н. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що мала місце 21.08.2023, відповідач 1 послався на порушення не позивачем, а страхувальником - ЛКП "Львівелектротранс" (відповідачем 2) умов пунктів 17.13.5 та 19.1.1 Договору страхування №711006/2201-1001219, укладеного між відповідачами.
Відповідно до підпункту 17.3.5 Договору страхування №711006/2201-1001219 страхувальник (водій забезпеченого ТЗ) зобов`язаний зберігати, а також повідомити інших учасників ДТП про необхідність збереження пошкодженого майна в такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП поки його не огляне представник страховика, а також забезпечити страховику можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
За умовами підпункту 19.1.1 вказаного Договору страхування встановлено, що у разі настання випадку, що може бути визнаний страховим, страхувальник зобов`язаний надати перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків, серед яких зазначено документи, що посвідчують особу страхувальника (копію Витягу/виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців).
Оскільки страхувальником (особою, цивільна відповідальність якої застрахована), тобто відповідачем 2, не виконано обов`язків, передбачених Договором страхування №711006/2201-1001219 у вказаних пунктах, що, за твердженням відповідача 1, позбавило його можливості та передбаченого Договором права щодо розслідування події, а саме на встановлення причин, обставин, наслідків події, що має ознаки страхового випадку та визначення розміру завданих збитків, відповідач 1 визнав наявним у нього права на відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування.
Аналогічні підстави відмови у виплаті страхового відшкодування зазначені відповідачем 1 у поданому до суду першої інстанції відзиву на позов у даній справі. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що невиконання страхувальником відповідача 1 (ПрАТ "СК "Євроінс Україна"), яким є відповідач 2 (ЛКП "Львівелектротранс"), обов`язків за укладеним між ними Договором страхування, не є обґрунтованою підставою для відмови у здійсненні відшкодування понесеної позивачем шкоди в межах страхової суми, оскільки у цьому Договорі передбачено, що для виплати страхового відшкодування потерпіла третя особа (у даному випадку позивач) надає документи, перелік яких зазначено у підпункті 19.1.2 пункту 19.1, а не підпункту 19.1.1 пункту 19.1, як зазначає відповідач 1.
Про неподання позивачем вказаних у цьому підпункті Договору переліку документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків, відповідач 1 у листі від 20.09.2023 та у відзиві на позов не зазначав та доказів про підтвердження наявності таких обставин до матеріалів справи не надавав. 
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість тверджень відповідача 1 про те, що не повідомлення відповідачем 2 (водієм забезпеченого ТЗ, винного у скоєнні ДТП) інших учасників ДТП про необхідність збереження пошкодженого майна для забезпечення страховику його огляду, призвело до неможливості страховика встановити факт, причини та обставини настання страхового випадку, оскільки вина водія відповідача 2 встановлена в судовому порядку на підставі матеріалів про адміністративне правопорушення (протоколом серії ААД № 570898 від 21.08.2023, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП).
Також, заперечення відповідача 1 щодо необґрунтованого розміру матеріальної шкоди правомірно не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки вони мотивовані посиланням на норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в той час як між страховиком особи, винної у спричиненні шкоди - ПрАТ "СК "Євроінс Україна" (відповідач 1) та страхувальником водія забезпеченого ТЗ, винного у скоєнні ДТП - ЛКП "Львівелектротранс" (відповідач 2) було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, а не договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, правовідносини за яким регулюється нормами спеціального Закону. 
Розмір шкоди (збитків) підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, зокрема виставленим ТОВ "Західно-Український Автомобільний Дім" ремонтними замовленнями та рахунком № 59314 від 06.09.2023, страховим актом № 006.02101523-1 від 11.09.2023 та розрахунком страхового відшкодування, платіжною інструкцією № 45813525 від 12.09.2023.
Таким чином, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції було встановлено, що заявлена позивачем до відповідача 1 до стягнення сума страхового відшкодування підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач 1 на момент прийняття рішення не надав документів щодо сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування.
Поряд з цим колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності та необґрунтованості ухваленого у даній справі судового рішення в оскаржуваній частині з посиланням на те, що суд першої інстанції не врахував, що ліміт відповідальності ПрАТ "СК "Євроінс Україна" згідно з пунктом 5.8 Договору страхування є агрегатним.
Так, обґрунтовуючи правомірність своєї відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу у заявленій сумі, ПрАТ "СК "Євроінс Україна" зазначає, що ним вже раніше виплачувалася агрегатна страхова сума у розмірі 198 000,00грн іншому потерпілому у ДТП, яка сталася 05.07.2023, за участю забезпеченого транспортного засобу TATRA КТ4-Д. 
За твердженням скаржника, на дату настання спірного ДТП у даній справі, 21.08.2023, ліміт відповідальності страховика щодо транспортного засобу TATRA КТ4-Д становив 00,00грн і ПрАТ "СК "Євроінс Україна" не має жодних правових підстав для задоволення регресних вимог позивача та виплати останньому страхового відшкодування у заявленій сумі.
Тобто, скаржник в апеляційній скарзі наводить нові підстави відмови у виплаті позивачу страхової суми, про які не йшлося як у прийнятому ним рішенні про відмову (лист від 20.09.2023), так у відзиві на позов, поданий до суду першої інстанції.
Зазначеним підставам судом першої інстанції не надавалась і не могла надаватись оцінка, оскільки саме відповідачем 1 про наявність таких обставин не повідомлялося суду першої інстанції та не надалися відповідні докази для дослідження. Отже, зазначені обставини не були предметом дослідження у суді першої інстанції. 
Поряд з цим судом апеляційної інстанції встановлено недоведення скаржником винятковості випадку неподання таких доказів до суду першої інстанції у встановлений законом строк та необґрунтування неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, тобто відсутність поважних причин для поновлення скаржнику строку для подання додаткових (нових) доказів у цій справі.
З огляду на викладене, перевіривши відповідно до статті 270 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у оскаржуваному рішенні, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 ГПК України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" у заявленій сумі.
Доводи ПрАТ "СК "Євроінс Україна", викладені в апеляційній скарзі, з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, неповного з`ясування обставин та дослідження доказів, що є підставою для скасування судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи сторони, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. 
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2024 у справі №910/5612/24 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/5612/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 20.04.2026.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук 

Судді О.М. Сибіга

Г.П. Коробенко