ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.03.2026 Справа № 909/1198/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 про залишення позову без розгляду (повний текст ухвали складено 15.04.2024, суддя Малєєва О. В.) 
у справі № 909/1198/23
за позовом заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави 
в особі Міністерства охорони здоров`я України, Західного офісу Держаудитслужби 
в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області
до відповідача-1 Державного закладу "Прикарпатський центр репродукції людини" Міністерства охорони здоров`я України,
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Структура",
про визнання недійсним договору від 09.10.2017 № 0910буд та стягнення 
66 412 066,10 грн

За участю представників:
від прокуратури – Цинайко Н.І.
від позивача-1 – Дяк Ю.М.
від позивача-2 – не з`явився 
від відповідача-1 – не з`явився
від відповідача-2 – не з`явився 

Господарський суд Івано-Франківської області 08.04.2024 задоволив клопотання ТОВ "БК Структура" від 01.04.2024 (вх. № 5576/24) про залишення позову без розгляду, залишив без розгляду позов заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області до Державного закладу "Прикарпатський центр репродукції людини" Міністерства охорони здоров`я України, до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Структура" про визнання недійсним договору від 09.10.2017 №0910буд, укладеного між відповідачами; про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Структура" на користь Державного закладу "Прикарпатський центр репродукції людини" Міністерства охорони здоров`я України 66 412 066, 10 грн та стягнення з Державного закладу "Прикарпатський центр репродукції людини" Міністерства охорони здоров`я України в дохід держави одержаних ним за рішенням суду 66 412 066, 10 грн. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою, Івано-Франківська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду від 08.04.2024 у справі № 909/1198/23 та направити справу для розгляду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2024, склад колегії з розгляду справи № 909/1198/23 визначено: головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б. 
13.05.2024 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 909/1198/23.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 у цій справі.
Ухвалою від 20.06.2024 Західний апеляційний господарський суд зупинив апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 у справі № 909/1198/23 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 поновлено провадження у справі № 909/1198/23 з розгляду апеляційної скарги Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024.
Західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 16.01.2025 зупинив апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 у справі № 909/1198/23 до розгляду Об`єднаною палатою Верховного Суду справи № 922/3456/23.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 поновлено провадження у справі № 909/1198/23 з розгляду апеляційної скарги Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави у зв`язку з виявленими порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення публічних закупівель, не довів наявності передбачених законом підстав для здійснення представництва, оскільки неправильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, адже Міністерство охорони здоров`я України не наділене повноваженнями контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, а Держаудитслужба України здійснює державний фінансовий контроль і не уповноважена на захист інтересів держави у таких правовідносинах, тоді як такі повноваження належать Антимонопольному комітету України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення Івано-Франківської обласної прокуратури до суду.
Прокурор не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- договір №?0910буд від 09.10.2017 укладений між Державним закладом «Прикарпатський центр репродукції людини» МОЗ України та ТзОВ «БК Структура» з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки рішенням адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31.08.2023 №?63/52-р/к встановлено факт антиконкурентних узгоджених дій учасників торгів, що призвело до спотворення результатів тендеру і суперечить інтересам держави та суспільства;
- суд першої інстанції неправильно визначив відсутність повноважень у МОЗ України та Держаудитслужби, вважаючи, що Міністерство не може захищати державні інтереси у сфері ефективного та цільового використання бюджетних коштів, хоча відповідно до п.п. 5, 6, 8 Положення про МОЗ України та норм Бюджетного кодексу України воно є головним розпорядником коштів і має право і обов`язок звертатися до суду у разі порушень при використанні бюджетних коштів;
- прокурор правомірно подав позов в інтересах держави, оскільки уповноважений орган не вжив заходів для усунення порушень. Неефективне використання бюджетних коштів під час реалізації договору №?0910 безпосередньо порушує інтереси держави як власника цих коштів та підтверджує наявність матеріального інтересу держави; 
- порушення ТзОВ «БК Структура» та ТзОВ «Будівельна компанія «Княжий Галич» у сфері публічних закупівель є підставою для висновків про порушення законодавства про публічні закупівлі, а відсутність реагування МОЗ України на виявлені порушення та неефективне використання бюджетних коштів обґрунтовує звернення прокурора до суду для захисту державних інтересів.
Процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
В дане судове засідання з`явились прокурор та представник позивача-1 в режимі відеоконференцзв`язку та дали пояснення по суті спору.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія встановила наступне:
Окружна прокуратура міста Івано-Франківська під час здійснення повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», з врахуванням рішення Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31.08.2023 №?63/52-р/к встановила, що під час проведення 31.08.2017 відкритих торгів щодо предмета закупівлі — добудова лікувального корпусу ДЗ «Прикарпатський центр репродукції людини» за адресою вул. Чорновола, 51Г у м. Івано-Франківську — мали місце антиконкурентні узгоджені дії ТзОВ «БК Структура» та ТзОВ «Будівельна компанія «Княжий Галич». 
Водночас, прокурором виявлено наявність підстав для представництва інтересів держави у бюджетній сфері щодо визнання недійсним договору №?0910буд від 09.10.2017, укладеного між зазначеними сторонами, як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», Івано-Франківська обласна прокуратура направила відповідні повідомлення про наявність порушення інтересів держави до:
- Міністерства охорони здоров`я України (лист від 10.11.2023 №?15-965вих-23);
- Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області (лист від 10.11.2023 за №?15-966вих-23);
- Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (лист від 10.11.2023 №?15-967вих-23).
На зазначені звернення Міністерство охорони здоров`я України у листі від 30.11.2023 за №?10.3-16/35021/2-23 повідомило, що не наділене повноваженнями для здійснення контролю у сфері публічних закупівель, які самостійно здійснюються підпорядкованими установами.
У листі від 21.11.2023 №?130917-17/2519-2023 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області повідомило, що перевірка закупівель на дотримання законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень органу державного фінансового контролю. Водночас, Управління провело позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного закладу "Прикарпатський центр репродукції людини" Міністерства охорони здоров`я України, зокрема щодо виконання оспорюваного договору, про що складено акт від 26.04.2018 №?06-21/3. За результатами цієї перевірки виявлені порушення були усунуті в повному обсязі. 
Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у листі від 07.12.2023 №?63-02/2879 зазначило, що відділення не є уповноваженим органом щодо прийняття заходів із визнання недійсним договору у торгах. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про публічні закупівлі», Антимонопольний комітет України є органом оскарження у сфері публічних закупівель, а встановлення порушень Закону України «Про публічні закупівлі» та їх мотивів поза процедурою розгляду скарг не належить до компетенції органів Комітету.
Вважаючи встановлені фактичні обставини такими, що свідчать про участь ТзОВ «БК Структура» та ТзОВ «Будівельна компанія «Княжий Галич» у проведенні відкритих торгів щодо добудови лікувального корпусу ДЗ «Прикарпатський центр репродукції людини» з метою одержання незаконного прибутку, знівелювавши змагальність торгів, внаслідок чого було перераховано бюджетні кошти в сумі 66?412?066,10 грн, Івано-Франківською обласною прокуратурою прийнято рішення звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору №?0910буд від 09.10.2017, укладеного між Державним закладом «Прикарпатський центр репродукції людини» МОЗ України та ТзОВ «БК Структура» і стягнення з ТзОВ «БК Структура» зазначеної суми на користь ДЗ «Прикарпатський центр репродукції людини» з подальшим зарахуванням одержаних коштів в дохід держави.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків:
Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац 2 частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (абз.2 ч.5 ст. 53 ГПК України).
Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Державний заклад «Прикарпатський центр репродукції людини» Міністерства охорони здоров`я України, є неприбутковим закладом, фінансується з державного бюджету, підпорядкований МОЗ України і здійснює свою діяльність яка фінансується за кошти державного бюджету.
З матеріалів справи вбачається, що роботи з реконструкції були проведені за рахунок коштів МОЗ України, перерахованих із державного бюджету на рахунок закладу для виконання відповідного договору.
Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади», міністерства та інші центральні органи виконавчої влади (включно з МОЗ України) та їхні територіальні органи можуть звертатися до суб`єктів господарювання, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Крім того, відповідно до п. 5 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267, МОЗ України організовує планово-фінансову роботу в межах свого апарату, на підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових та матеріальних ресурсів та забезпечує організацію та вдосконалення порядку ведення бухгалтерського обліку.
До позовної заяви прокурором долучено документи, що підтверджують листування із Міністерством охорони здоров`я України щодо здійснення контролю за публічними закупівлями у підпорядкованих закладах. У відповіді Міністерство охорони здоров`я України повідомило листом від 30.11.2023 №?10.3-16/35021/2-23, що не наділене повноваженнями для здійснення контролю у сфері публічних закупівель, які самостійно здійснюються підпорядкованими установами. Таким чином, Міністерство охорони здоров`я України не вжило заходів для захисту інтересів держави у зазначеній сфері, що призвело до порушення цих інтересів. 
Інформація МОЗ України про відсутність повноважень для здійснення контролю публічних закупівель жодним чином не позбавляє його повноважень щодо ефективного використання бюджетних коштів, передбачених п.п.б п.5 Положення про Міністерство охорони здоров?я України.
Крім того, як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом в інтересах МОЗ України було не наявність повноважень, а порушення матеріальних інтересів держави у його особі у формі неефективного використання бюджетних коштів, розпорядником яких виступало Міністерство.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, а також міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, у межах бюджетних призначень, визначених законом про Державний бюджет України, та керівники зазначених установ.
Згідно з п. 7 ч. 5 ст. 22 БК України, головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечує ефективне, результативне та цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про публічні закупівлі» та Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державний фінансовий контроль у сфері публічних закупівель здійснює центральний орган виконавчої влади, уповноважений на реалізацію відповідної державної політики – Державна аудиторська служба України.
Основними завданнями такого органу є контроль за законним, цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів, у тому числі дотриманням законодавства про закупівлі. При цьому орган державного фінансового контролю має право звертатися до суду в інтересах держави, зокрема у разі неусунення виявлених порушень, а також порушувати питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, та стягнення коштів, отриманих за такими договорами.
Отже, Державна аудиторська служба України є органом, наділеним повноваженнями щодо здійснення контролю за використанням коштів державного та місцевих бюджетів і вжиття заходів реагування у разі виявлення порушень, у тому числі шляхом звернення до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 7 ЗУ «Про публічні закупівлі», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах повноважень, визначених Конституцією та законами України. Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади та його міжрегіональні територіальні органи (ч. 1 ст. 8 Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України. Головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення контролю за використанням та збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів та дотриманням законодавства про закупівлі (ч. 1 ст. 2 вказаного Закону).
Відповідно до п. п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, орган державного фінансового контролю має право порушувати питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами незаконно, та звертатися до суду в інтересах держави у разі невиконання вимог щодо усунення порушень.
Положення про Державну аудиторську службу, затверджене постановою КМУ від 03.02.2016, визначає її як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. Держаудитслужба здійснює контроль за ефективним та результативним використанням державних фінансових ресурсів, економією бюджетних коштів, у тому числі у сфері публічних закупівель, та має право порушувати питання про визнання недійсними договорів і стягнення коштів у дохід держави (п. п. 1, 3, 9 п. 4 Положення).
Хоча прокурор у позові посилався на порушення ТОВ «БК Структура» та ТОВ «Будівельна компанія «Княжий Галич» антиконкурентного законодавства, зазначені порушення мали місце у контексті процедури публічних закупівель, що підтверджується висновком Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31.08.2023. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 зу «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються з дотриманням принципу добросовісної конкуренції. Порушення цих принципів та відповідних положень ст. 32 Закону при укладенні оспорюваного договору з ТзОВ «БК Структура» підтверджує неправомірність договору та підстави для звернення до суду.
Таким чином, суд першої інстанції помилково обмежив підстави для звернення до суду лише антиконкурентним законодавством, не врахувавши порушень у сфері публічних закупівель, та неправомірно оцінив статус належного позивача, яким є Держаудитслужба. При наявності належного позивача прокурор не зобов`язаний залучати всі органи, що можуть захищати інтереси держави; достатньо звернення хоча б одного з них (постанова Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №?918/323/23).
Отже, прокурор посилається на наявність порушеного інтересу держави у бюджетній сфері, оскільки під час виконання договору №?0910буд від 09.10.2017 між ДЗ «Прикарпатський центр репродукції людини» МОЗ України та ТзОВ «БК Структура» відбулося неефективне використання бюджетних коштів у сумі 66?412?066,10 грн і визначає уповноважені органи – Міністерство охорони здоров`я України та Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області – що не вжили належних заходів для усунення порушень та захисту державних інтересів.
За таких умов, Івано-Франківська обласна прокуратура обґрунтовано реалізувала надані їй законом повноваження щодо представництва інтересів держави в суді, звернувшись із позовом про визнання недійсним оспорюваного договору та стягнення бюджетних коштів. 
Суд першої інстанції, обмеживши підстави для звернення прокурора лише антиконкурентним законодавством та визначивши Держаудитслужбу як єдиний уповноважений орган, фактично звузив зміст спірних правовідносин. 
За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для залишення позову без розгляду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України є передчасним, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Колегія суддів також звертає увагу на таке:
За змістом ч.3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
У відповідності до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010, ст.228 була доповнена частиною 3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК України, яка містить каральні заходи (санкції).
За загальним правилом, правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
У частині 3 ст.228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки: - які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину; - ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину; - ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових; - наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна; - ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України, суд має враховувати що санкції, передбачені цією нормою є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України, прокурор у цій справі повинен довести, що сам правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. 
Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 24.04.2024 у даній справі, а відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Питання розподілу судових витрат буде вирішено судом першої інстанції після розгляду справи по суті.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 277, 280, 282-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури задоволити.
Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 909/1198/23 скасувати.
Справу № 909/1198/23 передати до Господарського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 20.03.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік