ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року	справа № 380/15729/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:
- визнати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 20.06.2025 № 1627/2175 про відмову у виплаті Позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153 в розмірі 1 000 000 (одного мільйона) гривень – протиправним;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошову винагороду, передбачену Постановою № 153 в розмірі 1 000 000 (одного мільйона) гривень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що у зв?язку з агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану по всій території України, позивач 16.03.2022 у віці 21 рік, добровільно вступив на військову службу по мобілізації та був зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 . У період військової служби ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2025 №56, молодшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця - оператора стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.02.2025 №38-РС у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров?я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», виключено зі списків особового складу. 
Позивач зазначає, що 13.02.2025 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153).
Позивач вказує, що станом на 16 березня 2022 року (день початку військової служби та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) він не досяг 25-ти річного віку (21 рік); станом на 13.02.2025 (день набрання чинності Постанови №153) він проходив військову службу та брав участь у бойових діях більше 6 місяців сумарно (звільнений 25.02.2025); станом на 13.02.2025 (день набрання чинності Постанови №153) перебував на лікуванні у зв?язку з отриманою травмою та захворюванням, що пов?язані із захистом Батьківщини. Тому позивач набув право на отримання одноразової грошової винагороди (допомоги) у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153. З врахуванням викладеного просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач станом на дату розгляду справи відзиву на позовну заяву не подав.
Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 28.06.2000 є громадянином України та 16.03.2022 був призваний до лав Збройних Сил України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_5 .
Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2024 №1627/3205 ОСОБА_1 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Зокрема: 
- в періоди з 18.08.2022 по 31.10.2022; з 04.11.2022 по 19.11.2022; з 27.11.2022 по 29.11.2022; з 03.02.2023 по 14.05.2023 та з 22.05.2023 по 20.06.2023 перебуваючи у АДРЕСА_3 (підстава: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 ; накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.08.2022 №165; від 01.11.2022 №242; від 04.11.2022 №245; від 20.11.2022 №261; від 27.11.2022 №268; від 30.11.2022 №271; 03.02.2023 №34; від 15.05.2023 №135; від 22.05.2023 №142; від 20.06.2023 №171);
- в періоди з 08.09.2023 по 22.11.2023; з 08.12.2023 по 03.02.2024; з 08.02.2024 по 08.04.2024; з 13.04.2024 по 21.05.2024 перебуваючи у Харківській області, Липецька СТГ (підстава: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 ; накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2023 №251; від 23.11.2023 №327; від 08.12.2023 №342; від 04.02.2024 №35; від 08.02.2024 №39; 01.03.2024 №61; від 08.04.2024 №99; від 13.04.2024 №104; від 21.05.2024 №142;
- в періоди з 28.05.2024 по 31.05.2024; з 18.06.2024 по 24.07.2024 перебуваючи у Запорізькій області, Гуляйпільська МТГ (підстава: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 ; накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.05.2024 №149; від 01.06.2024 №153; від 18.06.2024 №170; від 25.07.2024 №208).
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням від 13.10.2023 серії НОМЕР_6 .
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодший сержант ОСОБА_1 за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, поранення отримав 20.06.2023, місце отримання травми (поранення, контузії каліцтва) - в районі виконання бойових завдань за призначенням східніше нп. Торське Донецької обл. на позиції «Зоря» внаслідок ворожого танкового обстрілу з боку збройних формувань російської федерації одержав цереброастенічний синдром. Під час виконання бойового завдання знаходився в засобах індивідуального захисту. В стані алкогольного чи наркотичного сп?яніння не перебував. Поранення не пов?язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2025 №56 молодший сержант ОСОБА_1 старший стрілець - оператор стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 19 лютого 2025 року №38-РC у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров?я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», вважається таким, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 16.06.2025, в якій просив виплатити йому одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000 грн, що передбачена постановою КМУ від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
У відповідь на вказану заяву листом від 20.06.2025 відповідач повідомив, що позивача було звільнено 25.02.2025 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №56 від 25.02.2025. Оскільки на момент підготовлення документів для реалізації постанови №153, позивач не перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідно кошти на виплату позивачу 1 000 000 грн не були зарезервовані на відповідних рахунках.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої пунктом 4 Постанови №153, позивач звернувся з даним позов до суду. 
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ).
Частиною першою статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частиною другою статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Частина шоста статті 2 Закону №2232-XII визначає такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжений (триває до цього часу).
Кабінет Міністрів України 11.02.2025 прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова №153, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 Постанови №153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Наведеними вище нормами визначена сукупність умов для набуття військовослужбовцем з числа громадян України права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Так, на виплату винагороди у розмірі 1 млн. гривень можуть претендувати громадяни України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, зокрема, Збройних Сил, які на момент набрання чинності Постановою №153 (13 лютого 2025 року) відповідали сукупності умов:
- не досягли віку 25 років і були прийняті/призвані на військову службу під час введення в Україні воєнного стану,
- проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій) не менше шести місяців сукупно або за тих самих умов менше шести місяців сукупно,
- отримали під час захисту Вітчизни захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтва), чи перебували та звільнені з полону (за винятком тих, які добровільно здалися в полон).
Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153» вказані умови для отримання винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах розповсюджуються також на військовослужбовців, які не досягли віку 25 років і були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу/або проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»/ або проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій) не менше шести місяців сукупно.
Обов`язковою умовою для виплати винагороди є також та обставина, що вказані військовослужбовці не притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України та 16.03.2022 у віці 21 рік відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 був призваний до лав ЗСУ, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_5 та довідкою Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2025 №56 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 25.02.2025.
Таким чином, позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років та на момент набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) проходив військову службу.
Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2024 №1627/3205 ОСОБА_1 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Зокрема: 
- в періоди з 18.08.2022 по 31.10.2022; з 04.11.2022 по 19.11.2022; з 27.11.2022 по 29.11.2022; з 03.02.2023 по 14.05.2023 та з 22.05.2023 по 20.06.2023 перебуваючи у АДРЕСА_3 (підстава: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 ; накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.08.2022 №165; від 01.11.2022 №242; від 04.11.2022 №245; від 20.11.2022 №261; від 27.11.2022 №268; від 30.11.2022 №271; 03.02.2023 №34; від 15.05.2023 №135; від 22.05.2023 №142; від 20.06.2023 №171);
- в періоди з 08.09.2023 по 22.11.2023; з 08.12.2023 по 03.02.2024; з 08.02.2024 по 08.04.2024; з 13.04.2024 по 21.05.2024 перебуваючи у Харківській області, Липецька СТГ (підстава: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 ; накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2023 №251; від 23.11.2023 №327; від 08.12.2023 №342; від 04.02.2024 №35; від 08.02.2024 №39; 01.03.2024 №61; від 08.04.2024 №99; від 13.04.2024 №104; від 21.05.2024 №142;
- в періоди з 28.05.2024 по 31.05.2024; з 18.06.2024 по 24.07.2024 перебуваючи у Запорізькій області, Гуляйпільська МТГ (підстава: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 ; накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.05.2024 №149; від 01.06.2024 №153; від 18.06.2024 №170; від 25.07.2024 №208).
Відповідно до посвідчення від 13.10.2023 серії НОМЕР_6 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Таким чином, станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій становить понад шість місяців.
При цьому, суд зауважує, що позивач міг претендувати на отримання винагороди у повному обсязі й за меншої кількості днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, оскільки 20.06.2023 за обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини отримав поранення, місце отримання травми (поранення, контузії каліцтва) - в районі виконання бойових завдань за призначенням східніше нп. Торське Донецької обл. на позиції «Зоря» внаслідок ворожого танкового обстрілу з боку збройних формувань російської федерації, 20.06.2023 одержав цереброастенічний синдром. Під час виконання бойового завдання знаходився в засобах індивідуального захисту. В стані алкогольного чи наркотичного сп?яніння не перебував. Поранення не пов?язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення. Вказане підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2023 №2846 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Матеріали справи не містять доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Беручи до уваги викладені вище обставини суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою №153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу станом на дату набрання чинності Постановою №153; 3) брав безпосередню участь у бойових діях сукупно більше шести місяців; 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач відповідає умовам, визначеним Постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди.
Суд вважає, що беручи на себе зобов`язання щодо виплати винагороди відповідно до Постанови №153, держава прагнула підтримати тих, хто обрав контрактну службу у віці до 25 років та виконував бойові завдання за підвищеного ризику та навантаження в умовах воєнного стану.
Водночас суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач звільнений з військової служби з 25.02.2025, як на підставу для не виплати спірної винагороди, оскільки на момент набрання чинності Постановою №153 позивач проходив військову службу та вказана постанова не містить обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди колишніми військовослужбовцями за умови дотримання інших, передбачених умов.
При цьому суд зауважує, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2025 №56 позивача було звільнено з військової служби в запас наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.02.2025 №38-РС за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто з незалежних від нього обставин, а саме: за станом здоров`я.
Суд зазначає, що тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно осіб, у яких наявне захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), одержаних під час захисту Вітчизни, але за умови подальшого проходження ними військової служби (тобто визнання таких осіб придатними до військової служби), буде дискримінаційним відносно осіб, які отримали захворювання, поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Вітчизни та є непридатними до військової служби з незалежних від них обставин.
За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява №36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21.02.1997) (п.п. 48-49 рішення у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013, заява №10441/06).
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07.07.2004 №14-рп/2004).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює захист від дискримінації при користуванні правами, визнаними у Конвенції. Відповідно до практики Суду принцип заборони дискримінації носить «фундаментальний» характер та покладений в основу Конвенції разом з верховенством права, цінностями толерантності та суспільного миру («S.A.S. проти Франції» (S.A.S. v. France) [ВП], 2014, § 149; «Стрейн та інші проти Румунії» (Strгin and Others v. Romania), 2005, § 59).
Крім того, такий захист доповнюється статтею 1 Протоколу №12 до Конвенції, яка загалом забороняє дискримінацію при користуванні будь-яким правом, передбаченим законом.
Заборона дискримінації застосовується до тих додаткових прав, які підпадають під загальний обсяг застосування будь-якої статті Конвенції, щодо яких Держава добровільно вирішила забезпечувати захист («Фабіан проти Угорщини» (Fбbiбn v. Hungary) [ВП], 2017, §112; «Біао проти Данії» (Biao v. Denmark) [ВП], 2016, §88; «Іззетін Доган та інші проти Туреччини» (Эzzettin Doрan and Others v. Turkey) [ВП], 2016, §158; «Карсон та інші проти Сполученого Королівства» (Carson and Others v. the United Kingdom) [ВП], 2010, §63; «Є.Б. проти Франції» (E.B. v. France) [ВП], 2008, § 48; «Х та інші проти Австрії» (X and Others v. Austria) [ВП], 2013, § 135; «Дженовезе проти Мальти» (Genovese v. Malta) 2011, §32; «Бікман та інші проти Бельгії» (Beeckman and Others v. Belgium) (ухв.), 2018, §19).
Стаття 1 Протоколу №12 поширює обсяг захисту не лише на «будь-яке передбачене законом право», а й навіть ширше («Союз церков «Слово життя» та інші проти Хорватії» (Savez crkava Rijeи ћivota and Others v. Croatia), 2010, §104). Це походить з частини 2 вказаного положення, де також зазначено, що ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади.
Формою непрямої дискримінації можуть бути непропорційно негативні наслідки загальної політики або заходів, які хоч і сформульовані нейтральними термінами, мають особливий дискримінаційний вплив на конкретну групу («Біао проти Данії» (Biao v. Denmark) [ВП], 2016, §103; «Д.Г. та інші проти Чеської Республіки» (D.H. and Others v. the Czech Republic) [ВП], 2007, §184; «Сампаніс та інші проти Греції» (Sampanis and Others v. Greece), 2008, § 67). Хоча політика або заходи, про які йдеться, можуть не бути спрямовані на конкретну групу, проте вони можуть непрямо дискримінувати таку групу («Г`ю Джордан проти Сполученого Королівства» (Hugh Jordan v. the United Kingdom), 2001, § 154; «Хогендейк проти Нідерландів» (Hoogendijk v. The Netherlands) (ухв.), 2005). Непряма дискримінація не обов`язково вимагає дискримінаційного наміру («Біао проти Данії» (Biao v. Denmark) [ВП], 2016, §103; «Д.Г. та інші проти Чеської Республіки» (D.H. and Others v. the Czech Republic) [ВП], 2007, §184). Крім того, непряма дискримінація може виникнути з нейтральної норми («Хогендейк проти Нідерландів» (Hoogendijk v. the Netherlands) (ухв.), 2005), з de facto ситуації («Зарб Адамі проти Мальти» (Zarb Adami v. Malta), 2006, § 76).
У спірних правовідносинах Кабінет Міністрів України з метою підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану прийняв Постанову №153, якою установив додаткові права для громадян України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, на які, на переконання суду, має право і позивач.
На переконання суду, відповідач не навів жодних обставин та не надав належних доказів у спростування доводів позивача про наявність у нього права на виплату одноразової грошової винагороди у в розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови №153.
На підставі аналізу положень чинного законодавства України, яким врегульовані спірні правовідносини, та обставин у справі, з огляду на повноваження, визначені частиною другою статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову у спосіб визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови №153 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови №153.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий відповідно до ст.139 КАС України розподілу не підлягає.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) нарахування та виплату грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан