ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р. 	Справа № 520/6095/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025, суддя Сагайдак В.В., по справі № 520/6095/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківської митниці   
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України від 11.02.2025 № 56-о «Про припинення з 17.02.2025 державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора Харківської митниці»;
- поновити з 17.02.2025 ОСОБА_1 на державній службі на посаді головного державного інспектора Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- стягнути з Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2025 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 позов залишено без задоволення.
Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила про позбавлення можливості продовжувати працювати на посаді головного державного інспектора, відсутність пропозиції рівнозначних (вакантних) або нижчих посадах державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей безпосередньо в Харківській митниці, неврахування переважного права на залишення на роботі, нез`ясування та ненадання інформації щодо скорочення посади, на якій працювала позивачка. Відповідачем не надано доказів того, що при скороченні чисельності або штату державних службовців та затвердженні нового штатного розпису та структури Харківської митниці відповідачем було проведено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих які підлягають звільненню. Судом першої інстанції не досліджено затверджену (оновлену) структуру Харківської митниці, не проведено порівняння із структурою Харківської митниці до її оновлення, не проведено порівняння оновленого штатного розпису Харківської митниці із штатним розписом до скорочення та протягом всього часу після попередження про вивільнення та на момент звільнення з 14.01.2025 по 17.02.2025 включно, не встановлено кількість вакантних посад, які існували протягом всього часу після попередження позивачки про вивільнення та на момент звільнення з 14.01.2025 по 17.02.2025.
У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, вважав рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову у повному обсязі.
Представник відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції законним та зазначала про відсутність підстав для його скасування.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, з 08.08.1997 ОСОБА_1 проходила державну службу в Харківській митниці (Східна регіональна митниця, Харківська митниця, Харківська обласна митниця, Харківська митниця Міндоходів, Харківська митниця ДФС, Слобожанська митниця Держмитслужби).
Наказом Харківської митниці № 115-0 від 22.02.2023 у зв`язку із простоєм митного поста ОСОБА_1 була переведена на посаду головного державного інспектора відділу організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію організаційно - розпорядчого управління Харківської митниці. 
Наказом Державної митної служби України від 02.12.2024 № 1291 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби» проведено скорочення граничної чисельності працівників Харківської митниці. 
14.01.2025 ОСОБА_1 була попереджена про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців Харківської митниці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII.
Одночасно, у зв`язку із затвердженням структури Харківської митниці на 2025 та штатного розпису Харківської митниці на 2025 позивачці було запропоновано рівнозначні або нижчі вакантні посади у різних митних органах.
Наказом Харківської митниці «Про звільнення» від 11.02.2025 № 56-о відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 87, ст. 89 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію організаційно - розпорядчого управління Харківської митниці, з займаної посади 17.02.2025 у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців. 
Позивач, не погодившись із наказом про звільнення, звернулась до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів правомірність наказу про звільнення позивача у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» №889-VIII.
Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Дія Закону №889-VIII поширюється на державних службовців, у тому числі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; інших державних органів (пункти 2, 8 частини другої статті 3 цього Закону).
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною 3 ст. 87 Закону №889-VIII визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII регулюється також нормами Кодексу законів про працю України, а саме статтями 40, 49-2 КЗпП України.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, серед іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
У свою чергу ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Таким чином, роботодавець є таким, що належно виконав вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Із матеріалів справи встановлено, що підставою звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII стало скорочення чисельності або штату державних службовців Харківської митниці.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
В обґрунтування наявності підстав для звільнення державних службовців згідно з п. 1 ст. 87 Закону №889-VIII відповідачем зазначено, що відповідно до наказу Державної митної служби України від 02.12.2024 № 1291 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби» затверджено чисельність працівників територіальних органів Держмитслужби у межах граничної чисельності працівників, визначеної Кабінетом Міністрів України для територіальних органів Держмитслужби, визнано таким, що втратив чинність, наказ Держмитслужби від 23.05.2023 № 212 «Про затвердження Граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби».
Отже, за твердженням відповідача відбулось скорочення граничної чисельності працівників Харківської митниці, з огляду на що виникли підстави для звільнення ОСОБА_1 , яка перебувала на посаді головного державного інспектора відділу організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію організаційно - розпорядчого управління Харківської митниці.
Згідно з наданими відповідачем штатними розписами на 2024, затвердженими головою Державної митної служби 16.05.2024, 31.12.2024, структура Харківської митниці включала Організаційно-розпорядче управління, у складі якого діяв відділ організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію з 4 штатними працівниками: начальник відділу та 3 головних державних інспекторів, одну із посад яких займала ОСОБА_1 .
Водночас, із дослідженого штатного розпису Харківської митниці на 2025, затвердженого головою Державної митної служби 17.01.2025, встановлено, що відділ організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію у складі Організаційно-розпорядчого управління Харківської митниці зберіг свою структуру та складався із 4 працівників: начальник відділу та 3 головних державних інспекторів.
Отже, посада, яку займала ОСОБА_1 - головний державний інспектор відділу організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію організаційно - розпорядчого управління Харківської митниці, внаслідок затвердження оновленої чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби не зазнала змін чи скорочень.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості, а скорочення штату є зміною штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.
При цьому, скорочення чисельності працівників обумовлює скорочення штату шляхом виключення зі штатного розпису працівників різних професій або їх кількості.
Таким чином, скорочення чисельності державних службовців як підстава для звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII має передбачати скорочення посади державної служби, на якій перебував конкретний працівник.
Натомість, зміна загальної чисельності працівників Харківської митниці за умови збереження конкретної штатної одиниці – головного державного інспектора відділу організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію організаційно - розпорядчого управління Харківської митниці не може бути підставою для звільнення працівника, який перебуває на даній посаді на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII.
Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що відповідач, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію організаційно - розпорядчого управління Харківської митниці у зв`язку зі скороченням чисельності державних службовців діяв безпідставно, оскільки скорочення посади, на якій перебувала позивачка, фактично не відбулось, що не дає підстав для звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII лише у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, які проведені у Харківській митниці та не торкнулись посади, на якій перебувала позивачка.
За таких обставин, оскаржуваний наказ Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України від 11.02.2025 № 56-о «Про звільнення" є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 27 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За приписами пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою про розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 на дату звільнення 17.02.2025 №714.22.53/106 від 25.02.2025 
за грудень 2024 року та січень 2025 року розмір грошового забезпечення позивачки складає загалом 95103,35 грн.
Середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 2113,41 грн.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 18.02.2025 по 18.02.2026 складає 553713,42 грн. (262 дні*2113,41 грн.).
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.02.2025 по 18.02.2026 у розмірі 553713,42 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги знайшли своє належне підтвердження у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а отже спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 по справі № 520/6095/25 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України від 11.02.2025 № 56-о «Про звільнення".
Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу організаційного забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію організаційно-розпорядчого управління Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України з 18.02.2025.
Стягнути з Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2025 по 18.02.2026 у розмірі 553713 (п`ятсот п`ятдесят три тисячі сімсот тринадцять) грн. 42 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі 26.02.26.