ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2026 р. Справа№ 925/995/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Барсук М.А. 
Руденко М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від позивача - Бондаренко Я.О.,
від відповідача - Сизько Д.Б., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧЕРКАСИШЛЯХБУД-ПЛЮС" на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.10.2025 у справі №925/995/25 (суддя Спаських Н.М., повне рішення складено - 06.11.2025) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЗК № 1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧЕРКАСИШЛЯХБУД-ПЛЮС" про стягнення 543 222,53 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "ТЗК № 1" з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧЕРКАСИШЛЯХБУД-ПЛЮС" заборгованості за договором № 23/12-2024о про оренду транспортних засобів від 23.12.2024 у розмірі 445 800,00 грн. - основна сума боргу, пені у розмірі - 67257,96 грн., інфляційні витрати у розмірі - 22290,00 грн. та 3 % річних у розмірі - 7874,57 грн. 
В обґрунтування вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору в частині оплати послуг. 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.10.2025 у справі №925/995/25 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 445 800,00 грн. залишку основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 22290,00 грн., 3 % річних у розмірі 7874,57 грн. за договором № 2024-18-12 про оренду транспортних засобів від 18.12.2024 року та 6 518,67 грн. на відшкодування сплаченого судового збору; в решті вимог в частині стягнення пені у позові відмовлено. 
При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем зобов`язань в частині оплати послуг.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивачем всупереч п. 3.2.4 договору не враховано в розрахунку вартість дизельного палива, яким замовник заправляв транспортні засоби виконавця.
Також скаржник вказує, що зазначена в актах наданих послуг їх вартість є завищеною, оскільки не відповідає кількості поїздок згідно ТТН.
В судовому засіданні представник апелянта - відповідача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
18.12.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасишляхбуд-плюс" (далі - Замовник, відповідач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЗК № 1" ( далі - виконавець, позивач у справі) укладено договір № 2024-18-12 про оренду транспортних засобів (а.с. 136-138), у відповідності до якого Виконавець зобов`язався надати Замовнику в оренду транспортні засоби з екіпажем: 
1) Марка MAN TGS 41.540., НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , спеціальний вантажний самоскид (довжина 9040 мм, ширина 2400 мм, висота 2970 мм, вага без навантаження 16860 кг, повна вага 44000 кг, 2020 рік випуску) , водій ОСОБА_1 , посвідчення: НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ; 
2) Марка MAN TGS 41.540., НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , спеціальний вантажний самоскид (довжина 9040 мм, ширина 2400 мм, висота 2970 мм, вага без навантаження 14700 кг, повна вага 43000 кг, 2019 рік випуску), водій ОСОБА_2 , посвідчення: НОМЕР_7 , тел. НОМЕР_8 ;
3) Марка MAN TGS 41.540., НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , спеціальний вантажний самоскид (довжина 9040 мм, ширина 2400 мм, висота 2970 мм, вага без навантаження 16560 кг, повна вага 44000 кг, 2020 рік випуску), водій ОСОБА_3 , посвідчення: НОМЕР_11 ,, тел. НОМЕР_12 ( далі - Послуга), а Замовник зобов`язується прийняти надані Виконавцем послуги та сплатити Виконавцю вартість Послуг в порядку та на умовах визначених договором ( п. 1.1. договору). 
Вартість транспортної послуги, що надається за цим Договором, вказана в Додатку № 1 до Договору, за одну поїздку по визначеному маршруту перевезення шлаку гранульованого ( п. 2.1. договору). 
Розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 5 банківських днів із моменту надання товарно-транспортних накладних, актів надання послуг, що підтверджують вивезення Перевізником шлаку гранульованого ( п. 2.3. договору). 
На виконання умов договору Позивачем були надані, а Відповідачем були прийняті послуги з перевезення на загальну суму 745 800,00 грн., що підтверджується актами надання послуг: 
№ 21 від 05.01.2025 на суму 46 200,00 грн. ( а.с. 38);
№ 50 від 06.01.2025 на суму 29 700,00 грн. (зворотній а.с. 38);
№ 51 від 07.01.2025 на суму 29 700,00 грн. ( а.с. 39) ; 
№ 52 від 08.01.2025 на суму 26 400,00 грн. (зворотній а.с. 39);
№ 53 від 09.01.2025 на суму 33 000,00 грн. (а.с. 40);
№ 54 від 10.01.2025 на суму 23 100,00 грн. (зворотній а.с. 40);
№ 55 від 11.01.2025 на суму 33 000,00 грн. ( а.с. 41);
№ 1982 від 31.12.2024 на суму 46 200,00 грн. (зворотній а.с. 41);
№ 116 від 13.01.2025 на суму 39 600,00 грн. (зворотній а.с. 42) ;
№ 117 від 14.01.2025 на суму 49 500,00 грн. (а.с. 43);
№ 118 від 15.01.2025 на суму 49 500,00грн. (зворотній а.с. 43);
№ 119 від 16.01.2025 на суму 46 200,00 грн. (а.с. 44);
№ 120 від 20.01.2025 на суму 33 000,00 грн. (зворотній а.с. 44); 
№ 1952 від 29.12.2024 на суму 260 700,00 грн. (а.с. 45), та товарно - транспортними накладними, копії яких є в матеріалах справи ( а.с. 60-70). 
Дані документи містять посилання на Договір № 2004-18-12 від 18.12.2024.
Відповідач здійснив часткову оплату за послуги перевезення вантажу в сумі 300 000,00 грн., що підтверджується заключними виписками ( а.с. 71-73) також із посиланням відповідачем на вказаний договір.
Решта боргу в сумі 445 800,00 грн оплачена відповідачем так і не була, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про невиконання відповідачем свого обов`язку в частині оплати наданих за договором послуг, задовольнив позов.
Колегія суддів погоджується із наведеними в оскаржуваному рішенні висновками, з огляду на наступне. 
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 5 банківських днів із моменту надання товарно-транспортних накладних, актів надання послуг, що підтверджують вивезення Перевізником шлаку гранульованого ( п. 2.3. договору).
Як вже було вказано, Позивачем надані, а Відповідачем прийняті послуги з перевезення на загальну суму 745 800,00 грн, що підтверджується відповідними актами надання послуг підписаними обопільно сторонами. 
Також, обставини надання послуг підтверджуються товарно - транспортними накладними, наданими позивачем до позовної заяви.
Відповідач здійснив часткову оплату за послуги перевезення вантажу в сумі 300 000,00 грн, решта боргу в сумі 445 800,00 грн оплачена відповідачем так і не була.
Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобов`язання відповідача з оплати послуг на загальну суму в розмірі 445 800,00 грн настав. 
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивачем всупереч п. 3.2.4 договору не враховано в розрахунку вартість дизельного палива, яким замовник заправляв транспортні засоби виконавця.
Стосовно вказаного Суд зазначає наступне.
Згідно п. 3.2.4 договору замовник приймає на себе обов`язок здійснювати заправлення дизельним паливом транспортних засобів, використовуваних для перевезеня вантажу, вартість якого буде врахована в місячному розрахунку за оренду.
Апелянт на підтвердження наведених вище доводів надав суду апеляційної інстанції (разом з апеляційною скаргою) відомість на отримання пального (складену ним в односторонньому порядку) та рахунки на оплату пального (без доказів їх виставлення позивачу).
Щодо вказаних документів та їх прийняття, слід зазначити наступне. 
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. 
Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована. 
Відповідачем не було подано до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву, хоча про наявність судового провадження по даній справі він був обізнаний, що підтверджується довідками про доставку процесуальних документів суду до електронного кабінету відповідача.
Так само відповідачем не було доведено до суду першої інстанції неможливості подання вказаних доказів.
Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В апеляційній скарзі апелянт не навів доводів щодо неможливості подання наведених доказів до суду першої інстанції. 
Отже, вказані додаткові докази не приймаються судом.
Апелянтом не доведено суду про те, що він повідомляв позивача про наявність витрат на пальне, а також про його витрачений обсяг та вартість.
Суд враховує, що наявні в матеріалах справи товарно - транспортні накладні не містять відомостей щодо вартості пального та взагалі вказівки про це.
Акти наданих послуг підписані відповідачем без зауважень, отже останнім погоджено вартість отриманих ним послуг.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність апелянтом обставин понесення ним витрат на пальне та як наслідок того, що сума боргу підлягає зменшенню.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості в подальшому звернутися з окремим позовом щодо повернення надлишково сплачених коштів за цим договором. 
В апеляційній скарзі скаржник також вказує, що зазначена в актах наданих послуг їх вартість є завищеною, оскільки не відповідає кількості поїздок згідно ТТН. При цьому скаржником подані товарно - транспортні накладні.
Наведені додаткові докази також не приймаються колегією суддів, з мотивів які наведені вище.
Щодо наведених доводів Суд вказує таке.
Так, апелянт в довільному порядку співвідносить ТТН до кожного акту наданих послуг та проводить на підставі цього підрахунок поїздок.
В свою чергу, з ТТН не вбачається того, по якому саме з 14 актів були надані відповідні транспортні послуги, що відображені в кожній окремій накладній.
Одночасно, Суд враховує те, що акти наданих послуг підписані відповідачем без зауважень, що свідчить про погодження обсягу та вартості послуг, наданих позивачем.
Таким чином, присуджена місцевим господарським судом до стягнення з відповідача сума основного боргу є вірною. 
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 22290,00 грн та 3 % річних у розмірі 7874,57 грн. 
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧЕРКАСИШЛЯХБУД-ПЛЮС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 28.10.2025 у справі №925/995/25 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 18.02.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко