справа № 691/1656/25
провадження № 2-о/691/35/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Городищенський районний суд  Черкаської області	

В складі :
головуючого судді Савенко О.М.
за участю секретаря судового засідання Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Вільшанської селищної ради Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення,- 
встановив :
ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Вільшанської селищної ради Черкаської області, звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
У заяві заявник посилається на те, що з початку 1993 року в селищі Вільшана Звенигородського району Черкаської області померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Вільшанської селищної ради народних детутатів Городищенського району Черкаської області 08 липня 1998 року, серії НОМЕР_1 , актовий запис №37. По сусідству з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , проживала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу. З початку 1993 року ОСОБА_2 попросилася проживати спільно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки мала похилий вік та проблеми зі здоров`я, в силу свого віку, потребувала постійного догляду та не могла вже належним чином дбати про себе. З початку 1993 року до смерті ОСОБА_2 , постійно, без реєстрації, проживала з ОСОБА_1 та своїм сином ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 , вела з ними спільне господарство, спільно проводили вечори та разом харчувалися, були поєднанні спільним побутом мали взаємні права та обов`язки, використовували спільні кошти для проживання, харчування, оплати платежів, лікування та вирішення всіх інших побутових питань. ОСОБА_2 свою пенсію давала на закупівлю продуктів харчування, ліки та часткове обслуговування будинків. За час спільного проживання заявниця здійснювала витрати на ремонтні роботи у домоволодінні за адресою реєстрації ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , оскільки остання стверджувала, що будинок і земля дістанеться ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , після її смерті, дбала про територію двору та будівлі в ньому, обробляла город. Відносини у заявниці та спадкодаиці склалися доброзичливі. ОСОБА_1 була єдиною підтримкою практично у всіх життєвих питаннях, оскільки більш близької людини, ніж вона у померлої не було. Після смерті спадкоємиці заявник та син за власні кошти здійснили її поховання, облаштували на могилі пам`ятник. Оскільки ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, то ОСОБА_1 на сьогоднішній день сама здійснює догляд за могилою та відвідує померлу на поминальні дні. Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина, до якої в тому числі, входить земельна ділянка, яка належала на праві приватної власності у відповідності до Державного Акту на право приватної власності на землю Серії ЧР №454, який виданий на ім`я ОСОБА_2 , на підставі рішення Вільшанської селищної Ради народних депутатів від 22 лютого 2001 року №15, площею 2,33 га, що розташована на території Вільшанської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки заповіту ОСОБА_2 не склала, з метою оформити право власності на спадкове майно, то заявник звернулася до нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 жовтня 2025 року №4098/02-31, нотаріус відмовив у прийнятті спадщини через відсутність рішення суду про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем більше п`яти років до дня його смерті. Вище вказані обставини стали підставою звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів (а.с. 1-8).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд, з викликом сторін до суду (а.с. 43).
Заявник ОСОБА_1 , представник заявника Милаш Г.А. , будучи повідомленими про слухання справи, подали заяви від 17 лютого 2026 року про розгляд цивільної справи без їх участі, вказавши на підтримання заявлених вимог в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Черкаської області, належно повідомлений про виклик до суду, не прибув, подав заяву від 17 грудня 2025 року №02-33/1699 про судовий розгляд у відсутність представника, вказавши, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
Враховуючи належне повідомлення учасників справи, суд, приймає рішення про можливість розгляду справи у їх відсутність, остільки вважає, що у справі достатньо доказів для об`єктивного і можливого розгляду без їх участі, відповідно до поданих в суд письмових заяв. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи та з врахуванням роботи Городищенського районного суду Черкаської області в умовах відключення від електропостачання згідно графіку розміщеного в засобах масової інформації від АТ «Черкасиобленерго».
Суд, розглянувши заяву в межах заявлених вимог, вивчивши та дослідивши докази у цивільній справі, приходить до висновку про її обґрунтованість та підстави до задоволення.
Відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 316 ЦПК України, визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом та належними доказами встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України Серії НОМЕР_2 , заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11-13), ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 виданого виконкомом Вільшанської селищної ради народних депутатів Городищенського району Черкасьької області ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15) За життя  ОСОБА_2 отримала на підставі рішення Вільшанської селищної Ради народних депутатів від 22 лютого 2001 року №15, земельну ділянку площею 2,33 га, що розташована на території Вільшанської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджуєтьсяДержавним Актом на право приватної власності на землю Серії ЧР №454 (а.с.16) із планом зовнішніх меж земельної ділянки розташованої на території Вільшанської селищної ради (а.с. 17). Із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальої дії від 18 жовтня 2025 року №4098/02-31, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували родинні стосунки зі спадкоємицею (а.с.18-19). З метою оформлення документів для прийняття спадщини 11 листопада 2025 року №92 сформовано запит до Державного архіву Черкаської області про надання архівних документів, що підтвержують факт народження ОСОБА_2 (а.с. 20-21). Із повідомлення від Державного архіву Черкаської області від 18 листопада 2025 року встановлено, що запис акту про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не виявлено (а.с.22). На запит представника заявника до Вільшанської селищної ради Черкаської області від 11 листопада 2025 року №91 про підтверження факту спільного місця проживання ОСОБА_2 із заявником ОСОБА_1 , Вільшанською селищною радою повідомлено, що ОСОБА_2 проживала спільно з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , на підставі письмових свідчень, отриманих від сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вони вели спільне господарство, побут та бюджет (а.с.28-35). При зверненні до суду із заявою заявник на підставі квитанції про спалату судового збору на користь Держави №6766-0739-1402-4361 від 06 грудня 2025 року сплатила судовий збір 605,60 грн. (а.с. 1). 
Підставою звернення заявника до суду є встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку.
За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із змісту вивчених судом доказів, встановлено, що після ОСОБА_2 , нотаріусом інші спадкоємці не зареєстровані, які б виявили бажання прийняти спадщину.
За ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. 
Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.5 ст. 1268 ЦК України.
Частина 1 ст. 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, ч.3 ст. 1296 ЦК України.
Відповідно до п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. При цьому має значення факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Зазначені обставини є підставою для звернення із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Законодавець висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. У такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Заявник просить на підставі наданих доказів, встановити факт постійного проживання із спадкодавцею на час відкриття спадщини, який надасть можливість їй вирішити питання оформлення і прийняття спадщини після померлої спадкоємиці.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , судом встановлені відповідні факти і правові відносини. Метою встановлення заявленого факту ОСОБА_1 є реалізація, як заявником, права на спадкування спадкового майна після померлої ОСОБА_2 .. Вирішуючи справу, суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права та інтересу на момент звернення до суду заявника, а також визначив, чи відповідає обраний заявником спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права заявника. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Заявником, відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, належним чином доведено обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог щодо встановлення такого факту. Заінтересована особа Вільшанська селищна рада не заперечила протии вимог заявника, не надала до суду інформації яка б не узгоджувалася із перевіреними судом фактами і доказами у справі.
Під час судового розгляду цивільної справи встановлено безспірно, із вище досліджених доказів, що заявник ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини, проживала разом зі спадкоємицею ОСОБА_2 , встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , спору між спадкоємцями не встановлено, остільки такі своє право на спадщину у нотаріуса не зареєтрували. Із змісту досліджених судом доказів, слід зробити висновок, що заявник не може довести такий факт інакше, ніж у спосіб встановлення факту в судовому порядку. Спору про право не встановлено, жодна особа не оспорює спадкові права заявника, який є єдиним спадкоємцем за законом, виходячи із змісту постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, суд бере до уваги свідчення свідків, які узгоджуються з наданими письмовими доказами, підтверджують заявлені вимоги заявника та не суперечать інтересам заінтересованої особи, остільки такі були зібрані Вільшанською селищною радою Звенигородського району Черкаської області.
Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини породжує для заявника юридичні наслідки, та надасть можливість підтвердити факт нотаріусу при вирішенні питання про прийняття спадщини, остільки іншим шляхом, крім судового порядку це зробити неможливо. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вищезазначених вимог заявника.
При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Заява підтверджується: паспортом громадянином України Серії НОМЕР_2 ; копія картки платника податків, копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ; копією Державного Акту на право приватної власності Серії ЧР №454; копією плану зовнішніх меж земельної ділянки від 22 лютого 2001 року №15; копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 жовтня 2025 року №4098/02-31; копією запиту до Державного архіву Черкаської області від 11 листопада 2025 року №92; копією повідомлення від Державного архіву Черкаської області № 94/05-11; копією запиту до Вільшанської селищної ради Черкаської області від 11 листопада 2025 року №91; відповіддю на запит Вільшанської селищної ради від 28 листопада 2025 року №02-33/1616; копіями письмових свідчень свідків; квитанцією про спалату судового збору №6766-0739-1402-4361 від 06 грудня 2025 року.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.3 СК України, ст.ст.29, 1216-1218, 1220, 1221, 1261, 1277, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 76, 81, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 316, 354 ЦПК України, суд,- 
ухвалив: 
заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.
Встановити факт, що має юридичне значення, постійного проживання не менше п`яти років на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , із спадкоємцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Копію рішення направити сторонам по справі, для відому. 
Рішення суду набирає законної сили протягом тридцяти днів та може бути оскаржене.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Відомості про сторін:
Заявник: особа 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України Серії НОМЕР_4 виданий Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області, місце проживання АДРЕСА_1 .
Предстаник заявника: особа 2 - Милаш Галина Анатоліївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЧК №001301 від 15 липня 2020 року, юридична адреса вул. Миру №107, м. Городище, Черкаський район, Черкаська область.
Заінтересована особа: особа 3 - Вільшанська селищна рада Черкаської області, код ЄДРПОУ 26423991, юридична адреса селище Вільшана, вул. Шевченка 190, Звенигородський район, Черкаській області.

Суддя 	О. М. Савенко