Справа № 128/1267/25

РІШЕННЯ
Іменем України

09 квітня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі 
судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О., 
за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Вінницька міська рада, про встановлення фактупроживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаною заявою, яка обґрунтована тим, що «він та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 06.05.2006, який розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2018 (справа № 128/2369/18). Вони проживали у його будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Спільних дітей вони не мали. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 виїхала з місця проживання, однак через 2 місяці вони примирилися і прийняли рішення відновити сімейні стосунки. ОСОБА_4 в січні 2019 року повернулася до колишнього чоловіка та вони почали спільно проживати сім?єю, вести спільне господарство, однак шлюб повторно не реєстрували. З ОСОБА_4 вони більше шести років безперервно проживали сім?єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, спільно відмічали свята в родинному колі, піклувалися один про одного. Впродовж тривалого часу він доглядав ОСОБА_4 , оскільки через стан здоров?я самостійно обійти себе вона не могла. Смерть ОСОБА_4 настала вдома у АДРЕСА_2 . Він здійснив поховання ОСОБА_4 за власні кошти. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,1349 га, розташовану на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, кадастровий номер 0522281400050000077, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Він звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Башти-Бєляєвої М.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець четвертої черги за законом, у зв?язку з чим 20.03.2025 приватний нотаріус здійснила реєстрацію спадкової справи 27/2025. Спадкоємці першої та третьої черги після смерті ОСОБА_4 відсутні, заповіт вона не залишила. Спадкоємці другої черги після смерті ОСОБА_4 подали приватному нотаріусу Башті-Бєляєвій М.О. письмові заяви, в яких вони відмовилися від належних їм часток у спадщині, яка залишилися після померлої ОСОБА_4 на його користь, тобто особи, яка проживала зі спадкодавицею однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини. 31.03.2025 приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєва М.О. надала письмові роз`яснення, з яких убачається, що для отримання ним як спадкоємцем четвертої черги ОСОБА_4 за законом свідоцтва про право на спадщину йому необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини, яке набрало законної сили. У зв?язку з викладеним виникла необхідність звернення до суду із даною заявою. Тому просить встановити факт проживання однією сім?єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 більше п?яти років до дня смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 01.02.2019 і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025, головуючим суддею з розгляду даної заяви визначено суддю Фанду О.А. 
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 16.04.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд у порядку окремого провадження.
29.04.2025 представник Вінницької міської ради – Шутак Б.І. подав письмові пояснення щодо заяви, які мотивовані тим, що заявником не надано доказів щодо ведення спільного побуту та наявності реальних сімейних відносин.
На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького районного суду Вінницької області щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №197/25 від 14.07.2025 головуючий суддя Вінницького районного суду Вінницької області Фанда О.А., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025, у цивільній справі № 128/1267/25 замінена на головуючого суддю Вінницького районного суду Вінницької області Карпінську Ю.Ф.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 18.07.2025 прийняв до провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та повторно призначив судовий розгляд справи по суті в порядку окремого провадження.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 13.10.2025 задовольнив заяву представника заявника ОСОБА_5 – адвоката Шидловської Т.А. про виклик свідків; викликав в судове засідання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; задовольнив клопотання представника заявника ОСОБА_5 – адвоката Шидловської Т.А. про витребування доказів та витребував у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Башти-Бєляєвої Марини Олександрівни (селище Турбів, вул. Миру, 56, Вінницького району Вінницької області) належним чином засвідчену копію спадкової справи №27/2025, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
29.10.2025 на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2025 приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу подала належним чином засвідчену копію спадкової справи №27/2025, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 26.01.2026 у справі № 128/1267/25 замінив заінтересовану особу Вінницька міська об`єднана територіальна громада (Стадницький старостинський округ) на Вінницьку міську раду.
Судовий розгляд відкладався з поважних причин. 
У судове засідання 08.04.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.
Представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Шидловська Т.А. попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності заявника та її представника, заяву підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. 
Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради – Шутак Б.І. попередньо подав до суду письмову заяву, у якій просить судове засідання, призначене на 08.04.2026, провести без його участі, заперечує щодо встановлення факту спільного проживання заявника з підстав, викладених у поданих до суду письмових поясненнях.
У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Будь-які інші заяви чи клопотання учасники справи до суду не подавали. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 08.04.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Оглянувши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 у с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.03.2025 (а.с. 14).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб від 06.05.2006, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06.05.2006 зареєстрували шлюб (а.с. 12).
Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 05.11.2018 (справа № 128/2369/18) розірвав шлюб, зареєстрований 06.05.2006 у виконавчому комітеті Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №02, між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією такого рішення (а.с. 13).
З копії лікарського свідоцтва про смерть №57 від 04.03.2025, крім іншого, убачається, що ОСОБА_4 померла у АДРЕСА_1 (а.с. 15). 
У довідці ФОП ОСОБА_9 «Ритуальні послуги» від 05.03.2025, виданій ОСОБА_1 , зазначено, що він здійснив поховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за власні кошти, що підтверджується копією такої довідки (а.с. 16).
Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №802709 від 23.09.2005, ОСОБА_10 на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації №31 від 21.02.2005 є власником земельної ділянки площею 3,1349 га, розташованої на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 18).
Згідно з копією довідки №143 від 12.03.2025, виданої Стадницьким старостинським округом, ОСОБА_2 дійсно на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав постійно разом із нею та вони вели спільне господарство (з 1998 року) (а.с. 23).
З копії довідки №155 від 19.05.2025, виданої Стадницьким старостинським округом, убачається, що останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєва М.О. у поданій ОСОБА_1 відповіді від 31.03.2025 зазначила, що «для отримання як спадкоємцем 4 черги ОСОБА_4 за законом свідоцтва про право на спадщину необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини», що підтверджується копією такої відповіді (а.с. 22). 
Відповідно до копії довідки приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Башти-Бєляєвої М.О. від 09.10.2025, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 (а.с. 60).
З копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 №27/2025 убачається, що ОСОБА_2 20.03.2025 звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу із заявою, у якій зазначає, що приймає спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; ОСОБА_11 (брат спадкодавиці), ОСОБА_12 (сестра спадкодавиці) та ОСОБА_13 (брат спадкодавиці) від належної їм частки у спадщині відмовилися на користь ОСОБА_1 як спадкоємця четвертої черги; інших спадкоємців немає (а.с. 80-91).
ОСОБА_7 , підпис якої перевірений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, у своїх письмових поясненнях, поданих до суду 30.03.2026, зазначила, що «вона, як наближена до сім`ї заявника особа, була безпосереднім свідком того, що заявник із померлою дружиною з 1998 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 . У 2018 році їх відносини зіпсувалися, ОСОБА_14 виїхала від чоловіка, однак через короткий проміжок часу (2-3 місяці) вона повернулася до заявника, вони стали проживати постійно як сім?я, вели спільне господарство, допомагали один одному до часу, коли вона за станом здоров?я не втратила фізичну можливість допомагати чоловіку. Вона мала важку хворобу, тривалий час перед смертю не вставала з ліжка. Вона неодноразово була свідком того, як ОСОБА_1 доглядав за ОСОБА_15 , оскільки вона потребувала цілодобового догляду. Він супроводжував її до медичних закладів, сприяв виконанню рекомендацій лікарів, купував та контролював прийом медикаментів, готував їй їжу та здійснював інші дії, необхідні для забезпечення її життєдіяльності. Її смерть стала для нього трагедією, яку він важко переживав» (а.с. 122).
ОСОБА_6 , підпис якої перевірений старостою Стадницького старостинського округу, у своїх письмових поясненнях, поданих до суду 30.03.2026, зазначила, що «вона знайома із заявником з 2010 року та є його сусідкою. За життя його дружини вона була знайома із нею з 2019 року до 2025 року та перебувала з нею в дружніх сусідських відносинах. Вона регулярно провідувала сім?ю заявника та була свідком того, що він доглядав дружину ОСОБА_15 , готував їй їжу, купував та давав ліки, спілкувався з нею, огортав її любов?ю та турботою» (а.с. 123).
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Юридичні факти – це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків.
Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі.
Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 (справа № 320/948/18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справі № 750/9847/18).
Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У частині першій статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.05.2006, який Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 05.11.2018 розірвав, після чого ОСОБА_4 виїхала з місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас у 2019 році подружжя примирилося та вони знову почали спільно проживати однією сім`єю. 
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України №5-рп/99 від 03.06.1999 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї як ведення спільного господарства.
Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 (справа № 582/18/21).
Установлено, що заявник ОСОБА_2 та померла ОСОБА_4 після розірвання між ними шлюбу з 2019 року проживали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, спільний бюджет та допомагали один одному, ділили витрати; у зв`язку із наявними захворюваннями ОСОБА_4 потребувала догляду, тому ОСОБА_1 здійснював такий догляд; після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заявник ОСОБА_1 здійснив її поховання за свій рахунок, що повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, у тому числі письмовими поясненнями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . 
Отже, з наданих суду доказів установлено, що що ОСОБА_2 з 2019 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю.
Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).
Керуючись статтями 13, 89, 95, 211, 247, 258, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд – 
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Вінницька міська рада, про встановлення фактупроживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини – задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_2 проживав однією сім`єю разом із ОСОБА_4 з 2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_3 у.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заявник ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Заінтересована особа Вінницька міська рада, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.
Дата складення повного судового рішення – 09.04.2026.

СУДДЯ