ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/319/25  Номер провадження 22-ц/814/474/26	Головуючий у 1-й інстанції Гришко О. Я.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Коби Миколи Григоровича на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №138026 від 23.04.2024 в сумі 24998,44 грн. з яких - 16667 грн. заборгованість за тілом, 7630,44 грн. заборгованість за відсотками, 701 грн. комісія, а також судовий збір -2422,40 грн. і витрати на правничу допомогу на суму 7000 грн.
Вимоги обґрунтовані тим, що 23.04.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №138026, згідно умов якого позичальник отримав 16667 грн. на 112 днів по 13.08.2024 року, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 .
10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №10102024, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, в тому числі і до позичальника ОСОБА_1 .
В зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору заборгованість по ньому, станом на момент відступлення права вимоги, становить 24998,44 грн. , з яких 16667 грн. заборгованість за тілом, 7630,44 грн. заборгованість за відсотками та 701 грн. комісія, яка не була сплачено боржником новому кредитору, в зв`язку з чим він звернувся до суду.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №138026 від 23.04.2024 в сумі 24998,44 грн. з яких: 16667 грн. заборгованість за тілом, 7630,44 грн. заборгованість за відсотками та 701 грн. комісія.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» судовий збір в сумі 2442,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 6000 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог, наявність між сторонами кредитних зобов`язань та їх неналежне виконання позичальником, в зв`язку з чим і стягнув заборгованість в повному обсязі на користь нового кредитора.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Коба М.Г. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Вказує, що суд стягуючи заборгованість в повному обсязі не врахував, що відповідач є військовослужбовцем та стягнув окрім тіла ще й відсотки та комісію.
Вважає, що суд задовольнив необґрунтований та недоведений належними доказами позов.
Також вказує на те, що відповідач є військовослужбовцем та користується пільгами, на підтвердження чого надав суду посвідчення учасника бойових дій та довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в період з 02.10.2024 по 09.11 2024.
З метою перевірками доводів апеляційної скарги та з`ясування обставин, які мають суттєве значення для справи, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року справу переведено до розгляду з повідомленням учасників справи та їх викликом в судове засідання. 

В судове засідання учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили, відповідних заяв про відкладення розгляду не надали та не повідомили про причини своєї відсутності. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.04.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №138026, згідно умов якого позичальник отримав 16667 грн. на 112 днів по 13.08.2024 року, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 .
Договір кредитної лінії було укладено в електронному вигляді та підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора fb69cc46.
Згідно п. 2.2.1 договору про споживчий кредит, сума кредиту 16667 грн. надається позичальнику у розмірі 8004,16 грн. для погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №133618, частина суми – 4996,10 грн. на картку позичальника № НОМЕР_1 , а 3666,74 грн., як погашення заборгованості за комісією нарахованою згідно п. 2.5 договору.
10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №10102024, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, в тому числі і до позичальника ОСОБА_1 .
В зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань утворилась заборгованість по кредиту, розмір якої станом на момент закінчення строку дії договору становить 24998,44 грн., з яких 16667 грн. заборгованість за тілом, 7630,44 грн. заборгованість за відсотками та 701 грн. комісія за управління та обслуговування кредиту.
Вказана суму заборгованості перейшла від первісного кредитора до нового та не була погашена боржником в позасудовому порядку.

Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про доведеність укладання кредитного договору та його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, доведеність виниклої заборгованості та перехід права вимоги від первісного до нового кредитора, в зв`язку з чим стягнув останню відповідно до наданих розрахунків, які прийняв до уваги як належні докази в повному обсязі. 
Колегія суддів не погоджується в повній мірі з вказаними висновками суду виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Матеріалами справи доводиться факт укладання між ТОВ «Кредіплюс» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії №138026 в електронному вигляді шляхом його підписання позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора fb69cc46 (індивідуальна частина), графіку платежів та договору про споживчий кредит (публічна частина).
Також сторони узгодили суму кредиту, яка частково пішла на погашення заборгованості по іншому кредиту, що не було спростовано стороною відповідача. Загальна вартість кредиту узгоджена сторонами і визначена в договорі в розмірі 27972,18 грн.
Згідно наданого розрахунку заборгованості остання було обрахована первісним кредитором в межах строку дії договору в загальній сумі 24998,44 грн., та відповідно перейшла до позивача як нового кредитора згідно з укладеним договором факторингу.
Погоджуючись з висновком місцевого суду щодо доведеності укладання кредитного договору, стягнутої суми заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, колегія суддів не може погодитися зі стягнутою сумою комісії за управління та обслуговування кредиту в розмірі 701 грн.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості включено заборгованість за комісією за обслуговування та управління кредиту у розмірі 701 грн., яка нараховувалася кожні 14 днів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за управління та обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21).
Так, пунктом 2.4 договору встановлено, що знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн., а стандартний 100 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.
Тобто умови кредитного договору не містять посилань за які саме послуги фінансової установи беруться вказані кошти. 
Оскільки позичальнику встановлено плату за послуги фінансової установи, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
В апеляційній скарзі представником відповідача, серед іншого, також зазначено щодо перебування ОСОБА_1 на службі в ЗСУ та безпідставне стягнення місцевим судом відсотків та комісії, зважаючи на статус позичальника та визначені спеціальним законом пільги для військовослужбовців. 
Під час вирішення питання відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, в зв`язку з малозначністю, останню було призначено до розгляду в порядку письмового провадження. В подальшому, з метою з`ясування обставин по справі розгляд справи було відкладено та ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року переведено до розгляду з повідомленням учасників справи.
На підтвердження перебування відповідача в лавах ЗСУ, адвокатом було надано копію учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_1 та довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, з якої вбачається, що ОСОБА_1 брав участь в період з 02.10.2024 по 09.11 2024 у відповідних заходах.
У пункті 15 частини 3 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Між тим, надані стороною відповідача докази перебування в лавах ЗСУ в період з 02.10.2024 по 09.11.2024, не доводять факт служби ОСОБА_1 в ЗСУ як на момент укладання самого кредитного договору, так і на час його дії в період - з 23.04.2024 по 13.08.2024.
Інших доказів перебування на військовій службі та наявності статусу військовослужбовця в інші періоди часу, як то призов на військову службу, наказ про зарахування до військової частини адвокатом не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, жодних підстав для застосування ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» що стосується не нарахування процентів за користування кредитом та відповідно скасування рішення місцевого суду в цій частині в колегії суддів немає.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну судового рішення.
Встановлені колегією суддів обставини є підставою для зміни рішення суду шляхом зменшення стягнутої суми заборгованості за кредитним договором в частині нарахованої заборгованості по комісії в сумі 701 грн.
Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи зміну рішення суду та задоволення позовних вимог на 97,2% (стягненню підлягає 24297,44 грн. з заявлених 24998,44 грн.), підлягає зміні і розподіл судових витрат шляхом зменшення стягнутої суми судового збору з 2422,40 грн. до 2354,60 грн.
Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Коби Миколи Григоровича задовольнити частково.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №102984995 від 30.09.2022 в загальному розмірі з 24998,44 грн. до 24297,44 грн. 
Змінити розподіл судових витрат, зменшивши підлягаючий до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» судовий збір з 2422,40 грн до 2354,60 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин Т.В. Одринська