Справа №: 486/2115/25 Провадження № 3/486/32/2026 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого інженером ВП «ПАЕС» АТ НАЕК «Енергоатом», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
20.10.2025 року о 12:40 годин ОСОБА_1 керував автомобілем ПЕЖО державний номерний знак НОМЕР_2 в м. Південноукраїнську по вул. Європейській з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервонілі очі та обличчя), від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 відмовився, а також проїхати в найближчий медичний заклад, а саме в КЗ ЮМБЛ, теж відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року.
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував свою вину, пояснив, що працівниками поліції невірно складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки за цією частиною передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті. Зазначив, що постановою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.07.2025 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вчинене ним правопорушення 17.08.2024 року. Тому працівники поліції невірно вказали на те, що ним повторно було вчинено правопорушення протягом року. Крім того пояснив, що з 20.10.2025 року він знаходився на лікарняному, що підтверджується витягом з Порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України щодо листків непрацездатності, в якому зазначено, що у нього відсутні ознаки алкогольного/наркотичного сп`яніння. Також посилався на те, що працівниками поліції не було дотримано всіх вимог закону, не роз`яснено йому права. Просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, або перекваліфікуватийого дії.
 
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
 
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
 
Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.
 
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
 
Повноваження працівників поліції щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння регламентовано ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а також іншими спеціальними нормативно-правовими актами.
 
Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Приписами ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
 
Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є вчинення особою діяння повторно протягом року. Відсутність вищезазначеної кваліфікуючої ознаки виключає відповідальність саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом №1395 Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 (далі – Інструкція), повторним відповідно до статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.
 
Пунктом 4 розділу VII Інструкції визначено, що поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу.
 
Згідно з п. 5 розділу VII Інструкції, у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, в якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.
 
Однак, матеріали справи відповідної довідки не містять.
 
Водночас до матеріалів справи додано копію постанови Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.07.2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, яке вчинено 17.08.2024 року.
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№4888807 від 20.10.2025 року, 20.10.2025 року о 12:40 годин ОСОБА_1 керував автомобілем ПЕЖО державний номерний знак НОМЕР_2 в м. Південноукраїнську по вул. Європейській з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервонілі очі та обличчя), від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 відмовився, а також проїхати в найближчий медичний заклад, а саме в КЗ ЮМБЛ, теж відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
 
Відповідно до п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
З відеозаписів на DVD-R диску з місця події з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що працівниками поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку освідування водія, який керував транспортним засобом, на стан сп`яніння. Відповідно до відеозаписів ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки відмовився, також відмовився проїхати до найближчого медичного заходу. Останній знав, що постановою суду його було позбавлено права керування транспортними засобами. 
 
Матеріали справи містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.10.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого від продуття приладу ОСОБА_1 відмовився.
 
Також, до матеріалів справи додано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5977775 від 20.10.2025 року, відповідно до якої 20.10.2025 року в 12:40 годин ОСОБА_1 керував автомобілем ПЕЖО д.н НОМЕР_2 в м. Південноукраїнську по вул. Європейській, будучи позбавленим права керування транспортними засобами Південноукраїнським судом терміном на один рік, від 07.07.2025 року, чим порушив п.п 2.1а ПДР України, ч. 4 ст. 126 КУПАП, а також перевозив дитину на задньому сидінні, зріст якої менше 145 см, без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу престибнути дитину, за допомогою паска безпеки, чим порушив п.п 21.11б ПДР України, ч. 10 ст. 121 КУПАП, дані правопорушення об?єднано згідно ст. 36 КУпАП. 
 
Враховуючи вищенаведене, суд критично ставиться до пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що він не мав ознак алкогольного сп`яніння, що підтверджується витягом з Порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України щодо листків непрацездатності, в якому зазначено, що у нього відсутні ознаки алкогольного/наркотичного сп`яніння, оскільки водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Крім того, такі докази під час зупинки працівникам поліції ОСОБА_1 не надавав та про їх наявніть не повідомляв.
 
При цьому ОСОБА_1 не був позбавлений права самостійно звернутися до медичного закладу задля проходження огляду на стан сп`яніння в день події, щоб в подальшому надати суду докази того, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
 
Отже, наданий витяг з Порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України щодо листків непрацездатності не є належним доказом медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
 
Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції не забезпечили виконання ст. 268 КУпАП в частині надання можливості йому користуватися юридичною допомогою також не спростовують наявності підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Водночас аналізуючи дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №4888807 від 20.10.2025 року та інші наявні у справі докази, суд вважає, що працівником поліції при складанні протоколу було допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме невірно зазначена частина ст.130 КУпАП, оскільки ч.2 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.
 
Враховуючи те, що адміністративне правопорушення згідно з протоколом серії ЕПР1 №4888807 вчинено ОСОБА_1 20.10.2025 року, а наявна у матеріалах справи постанова Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.07.2025 року стосується адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчиненого 17.08.2024 року, що виключає відповідальність ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП через відсутність кваліфікуючої ознаки «повторності», із врахуванням дати вчинення адміністративних правопорушень.
 
Разом з тим, у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
 
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
 
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
 
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
 
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21.02.1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.
 
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
 
Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
 
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
 
Таким чином, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП. Така перекваліфікація судом дій ОСОБА_1 не погіршує його становище та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих протоколом.
 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
 
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає покарання у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
 
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
 
ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
 
При накладенні адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
 
Враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду, характер вчиненого правопорушення, особу винного, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, вважаю за можливе накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, що буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень.
 
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 30 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом. Якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.
 
З огляду на зазначене, до стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення цього адміністративного правопорушення слід приєднати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначеного постановою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.07.2025 року, що складає 2 місяці 20 днів.
 
Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
 
Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день винесення постанови становить 665 гривень 60 коп.
 
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.
 
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 34, 36, 126, 130, 280, 283, 284, 285 КУпАП, Закону України «Про судовий збір»,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 130 на ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №488807 від 20.10.2025 року.
 
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок в дохід держави (рахунок UA438999980313010149000014001, одержувач Миколаїв.ГУК/тгмЮжноукраїнськ/ 21081300, Код ЄДРПОУ 37992030, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, КЕКД 21081300) з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.
 
На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП приєднати до додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік за вчинення цього адміністративного правопорушення невідбуту частину стягнення за постановою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.07.2025 року, що складає 2 (два) місяці 20 (двадцять) днів, визначивши ОСОБА_1 загальний строк додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами 1 (один) рік 2 (два) місяці 20 (двадцять) днів.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір (М.КИЇВ ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 37993783 Казначейство України (ел. адм. подат.) UA908999980313111256000026001 22030106 судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)"00" Без деталізації за відомчою ознакою) розміром 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
 
У разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу стягнути подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.
 
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Південноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

 
Суддя О.О.Волощук