23.04.2026
Справа № 696/1215/25
Провадження № 2/696/34/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 квітня 2026 року м. Кам`янка
Кам`янський районний суд Черкаської області у складі
головуючої судді Ніколенко О.Є.
за участю секретаря Старущенко Н.П.,
представника позивача – ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ),
відповідача – ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Кам`янської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
Позивач ОСОБА_4 звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з вищевказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником 20/50 частки земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7121810100:01:001:1465 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у спільній частковій власності з відповідачем ОСОБА_2 .
Під час розгляду іншої цивільної справи №696/303/25 позивачу стало відомо, що наявний на присадибній земельній ділянці гараж збудований без відповідних документів, що дають право виконувати будівельні роботи.
Відповідно до листа Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 29.07.2025, комісією встановлено, що вказаний гараж збудований ОСОБА_2 без передбачених законодавством документів, та має ознаки самочинного будівництва.
Наявний гараж відповідача перешкоджає позивачу у повній мірі реалізовувати право власності на частину земельної ділянки, у зв`язку з чим позивач просить зобов`язати відповідача демонтувати самочинно збудований гараж.
24.09.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позов є безпідставним та жодні права позивача не є порушеними. В 1983 році чоловік відповідача ОСОБА_5 за погодженням з власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та отримавши дозвіл Кам`янської міської ради, встановив за вищевказаною адресою металевий гараж для обслуговування свого автомобіля.
В подальшому, в 2006 році ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу, а в 2016 році – квартиру АДРЕСА_3 також на підставі договору купівлі-продажу.
В 2014 році за погодженням власників квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , було прийняте рішення про демонтаж старого металевого гаража через його непридатність для використання в силу віку та побудову капітального гаража з газоблоків, який збудований у 2014-2015 роках.
Враховуючи, що позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_5 , на підставі договору дарування лише у 2022 році, відповідно ніякої згоди на таке будівництво давати не міг.
Разом з тим, відповідно до технічної інвентаризації житлового будинку від 09.06.2025, проведеної на замовлення відповідача, вказаний гараж є самочинним будівництвом, яке відповідач має намір узаконити.
27.09.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача вказує на необґрунтованість аргументів викладених у відзиві, а саме наявності в минулому усної згоди попередніх власників квартир щодо будівництва господарських споруд, в тому числі і гаража, та наявність дозволу на користування ОСОБА_5 встановленим металевим гаражем. Дозвіл Кам`янської міської ради №115 від 18.05.1983 на встановлення металевого гаража не є належним та допустимим доказом, оскільки наданий на встановлення вказаного гаража за адресою: АДРЕСА_6 .
Водночас, відповідач не заперечує і не спростовує факту самочинного будівництва гаража.
Ухвалою суду від 29.10.2025 підготовче провадження у справі закрите та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечили проти вимог позивача та просили відмовити у задоволенні позову.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідами сторін, вказали, що сім`я ОСОБА_9 дійсно за згоди ОСОБА_6 , на той час власниці однієї з квартир, та власника третьої квартири побудували капітальний гараж, який не перешкоджав співвласникам користуватися спільною земельною ділянкою. Вказаний гараж був побудований на місці старого металевого гаража, яким користувалися Будянські. Коли ОСОБА_4 став власником квартири, гараж уже був побудований і знаходився у володінні Будянських.
Судом було досліджено письмові докази, надані сторонами.
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності, при цьому:
частка 20/50 належить ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, з 31.01.2022 (а.с. 5-6), та договором дарування земельної ділянки від 31.01.2022 (а.с. 6-8);
частки 17/50 та 13/50 належать ОСОБА_2 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав, з 14.06.2023 щодо частки 17/50, та з 20.06.2023 щодо частки 13/50 (а.с. 34-35).
З технічного паспорту на житловий будинок (а.с.8-12) вбачається загальний план домоволодіння та розташування надвірних споруд.
Згідно довідки КП «ЧООБТІ» від 09.06.2025 вбачається, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено реконструкцію, в тому числі, сараю літ. «Б» з будівництвом гаража літ. «Е» без документів на право виконувати будівельні роботи (а.с. 12).
З відповіді Сектору містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кам`янської міської ради вбачається, що будівельний паспорт на будівництво гаража по АДРЕСА_1 не видавався, а гараж збудовано по червоній лінії АДРЕСА_1 , чим порушено вимоги п. 6.1.39 ДБН Б.2.2-12:2019 (а.с. 13). 
Суд, заслухавши сторони, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 2 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування в судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи власності або користування щодо спірного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частина четверта статті 357 ЦК України).
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
За змістом статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.
Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови (постанова Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 642/7110/15-ц).
Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14 виклав правову позицію про те, що вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення їхніх прав. 
В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності сторін, було встановлено металевий гараж, згідно технічного паспорту – літ. «Е», який був перебудований у 2014-2015 роках на капітальний гараж з газоблоків та має статус самочинного будівництва.
Суд погоджується з позицією позивача та не бере до уваги довідку виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 115 від 11.05.1983 на будівництво гаража по АДРЕСА_6 , оскільки вона видана чоловіку відповідачки ОСОБА_5 щодо будівництва за іншою адресою, та не стосується предмета спору.
При цьому, стороною позивача не обґрунтовано як саме вказаний гараж перешкоджає користуватися ОСОБА_4 спільною земельною ділянкою та за яких обставин такі перешкоди виникли, оскільки останній звернувся до суду з даним позовом 10.09.2025 року, тоді як власником квартири та частки земельної ділянки є з 31.01.2022.
Також, факт набуття у власність позивачем вищевказаного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , спростовує твердження останнього про відсутність його згоди на будівництво предмета спору, оскільки він набув у власність частку земельної ділянки з уже наявним гаражем, який був збудований у 2014-2015 роках. Натомість, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що будучи на той час власником однієї з квартир за адресою: АДРЕСА_1 , разом із колишнім власником іншої квартири надали усний дозвіл на побудову ОСОБА_5 наявного зараз гаража.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів і не довів, що наявний капітальний гараж або дії відповідачки створюють йому перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою. На думку суду, застосування такого крайнього заходу як знесення самочинного будівництва, в даному випадку є надмірним та не відповідає принципу пропорційності.
Відтак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача демонтувати самочинно збудований гараж, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 7121810100:01:001:1465, за адресою АДРЕСА_1 , а саме на відстані 9 м. від сусідньої земельної ділянки з східної та 7.4 м. з західної сторін, розмірами в плані 6,9 м. х 7,9 м. зблокований зі спорудою літ. «Б» розмірами в плані 4 м. х 2,8 м.
Керуючись статтями: 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Кам`янської міської ради,щодо зобов`язання відповідача демонтувати самочинно збудований гараж – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2026 року.

Повне найменування сторін та їх місцезнаходження:
Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , НОМЕР_2 .
Третя особа: Виконавчий комітет Кам`янської міської ради Черкаської області, місцезнаходження: 20801, Черкаська область, Черкаський район, м. Кам`янка, вул. Героїв Майдану, 37, код ЄДРПОУ 25872304.

Суддя     О.Є. Ніколенко