Справа № 201/10485/25
Провадження № 2/201/1685/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

20 квітня 2026 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування шкоди завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3653741 від 13.12.2024 позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 гривень. 
Відповідно до фактичних обставин, вказаних у оскарженій постанові, ОСОБА_1 керувала автомобілем «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Садова в с. Софіївка, Криворізького району Дніпропетровської області з швидкістю 85 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» 50 км/ год, чим перевищила максимальне обмеження швидкості на 35 км/год, що вимірювалось приладом TRUCAM TC 000659. Права та обов`язки роз`яснено на БК 475200, 475131, 475134 та 475133, чим, на думку поліцейського, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2025 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування рішення відмовлено. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 11.02.2025 в адміністративній справі №201/16015/24 скасовано. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3653741 від 13.12.2024 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн та 2000,00 грн витрат на правничу допомогу. 
Не дивлячись на оскарження постанови, її відповідачем звернуто до виконання, відкрито виконавче провадження Соборним ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №76923257, в межах якого вжито заходи забезпечення виконавчого провадження та накладено арешт на рахунки боржника. 
28.01.2025 на адресу виконавця направлено адвокатський запит про зупинення примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3653741 від 13.12.2024 до ухвалення судового рішення у справі №201/16015/24 та ставилось питання про скасування заходів забезпечення виконавчого провадження №76923257, оскільки позивачка фактично не могла користуватись своїми банківськими картками. 
Не дивлячись на адвокатський запит, оскарження постанови, державний виконавець до 30.06.2025 не скасував заходи забезпечення виконавчого провадження та фактично заблокував усі рахунки позивачки, не дочекавшись остаточного рішення у справі здійснив стягнення з рахунку боржника. Лише після звернення до виконавця зі скаргою, останній повідомив про те, що ще не здійснив перерахування грошових коштів на рахунок патрульної поліції та повідомив, що триматиме грошові кошти на рахунку виконавчої служби до розгляду справи апеляційним судом. 
Після отримання позивачкою копії судового рішення апеляційного суду та направлення державному виконавцю, на її рахунок повернуто грошові кошти та скасовано заходи забезпечення виконавчого провадження. 
Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача, який безпідставно притягнув її до адміністративної відповідальності, звернув до виконання постанову про накладення адміністративного стягнення, яка не набрала законної сили, позивачці спричинено моральну шкоду, яка полягла у тому, що весь період намагання поновити свої порушені права, а це більше ніж 6 місяців, життя перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, стресами та сильним душевним хвилюванням. 
Внаслідок протиправних дій відповідача понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивачка могла би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку правової позиції у суді, витрат на правову допомогу, щоб добитися належного захисту порушених прав. 
Також позивачка зазнала моральної шкоди й в результаті того, що фактично з грудня 2024 року по липень 2025 року на її банківські картки було накладено арешт, внаслідок чого вона не могла звично для себе проживати та вільно користуватись своїми рахунками, а також, не менш важливим є й безпідставне списання грошових коштів в той час, як постанова не набрала законної сили та була оскаржена, про що достеменно було відомо державному виконавцю, що вказує на порушення усталеного способу життя та погіршення матеріального становища позивача. 
Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій Відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, загальний розмір моральної шкоди оцінює в 100 000,00 грн. 

Предмет позову

Стягнути з Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями працівників поліції 100 000,00 грн

Судові витрати

Правнича допомога 5000,00 грн. 

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач 29.12.2025 надав відзив. Дійсно, 27.11.2024 під час несення служби в Дніпропетровській області, Криворізький р-н, с. Софіївка, вулиця Садова 122А, інспектором Полковниковою Ганною Сергіївною за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam (серійний номер ТС000659) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу Toyota Camry з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 85 (вісімдесят п`ять) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.12.2025 2 населеному пункті на 35 (тридцять п`ять) км/год., чим порушив п. 12.9б ПДР України, після чого на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» транспортний засіб зупинений поліцейськими. 
За результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення – штраф у розмірі 340 грн шляхом винесення постанови. Розглядаючи дану справу, працівник полку патрульної поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. 
Рішенням першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено, мотивуючи тим, що в матеріалах справи є всі наявні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. В апеляційній скарзі позивачка не зазначає, що не вчиняла адміністративного правопорушення а посилається лише на порушення норм процесуального права. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу задоволено та скасовано постанову серії ЕНА №3653741. Підставою скасування було те, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися в руках інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим. Твердження даної колегії є суб`єктивним, тому як інші колегії та Верховний Суд не вважають, що тримання працівниками поліції вимірювального пристрою TruCam є підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративного правопорушення. Судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено. Тобто суд вважає дії працівника поліції законними та обгрунтованими більш того судом другої інстанції також дії працівника поліції, який притягнув позивачку до адміністративної відповідальності протиправними не визнані. 
Вважав, що Закон України «Про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду» не регулюють спірні відносини, оскільки полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції не відноситься до органів, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, а також органів прокуратури чи суду. 
Постанову правомірно і підставно звернуто до виконання у порядку статей 307, 309 КУпАП, інформація про сплату штрафу відвантажується в автоматичному режимі до бази даних «АРМОР» МВС України. 
Вважав, що позивачкою не надано доказів понесення моральної шкоди.
Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рух справи.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.
Ухвалою судді від 15.12.2025 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному провадженні без виклику сторін (а.с. ).
Позивачка правом на надання відповіді на відзив не скористалася, інших заяв, клопотань не подавала.
Судом дотримано строки на реалізацію права на надання заяв по суті, з урахуванням поштового перебігу кореспонденції.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3653741 від 13.12.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. У справі встановлено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Садова в с. Софіївка, Криворізького району Дніпропетровської області з швидкістю 85 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» 50 км/ год, чим перевищила максимальне обмеження швидкості на 35 км/год, що вимірювалось приладом TRUCAM TC 000659. Права та обов`язки роз`яснено на БК 475200, 475131, 475134 та 475133, чим, на думку поліцейського, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2025 у справі № 201/16015/24 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування рішення відмовлено. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 11.02.2025 в адміністративній справі №201/16015/24 скасовано. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3653741 від 13.12.2024 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн та 2000,00 грн витрат на правничу допомогу (а.с. 16-24). 
Постанова відповідачем звернута до виконання.
Поставною державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №76923257, в межах якого накладено арешт на рахунки боржника та стягнуті кошти (а.с. 14, 25 , 26). 

2. Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
У даній підставою для відшкодування шкоди є скасування постанов про адміністративне правопорушення і закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18. Колегія суддів не вбачала підстав для відступлення від попередніх правових висновків Верховного Суду у про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодування дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Том суд не приймає доводи відповідача про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону № 266/94-ВР, оскільки протилежні правові висновки зроблені Верховним Судом. 
Строк перебування позивачки під слідством та судом становить 4 місяці: 
з 13.12.2024 (день складання протоколу) по 30.03.2025 (день скасування постанови апеляційним судом).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.
Вважаючи доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків.
При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось 4 місяці, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року розмір мінімальної заробітної плати складає 8000 гривень на місяць.
Відповідно до п. 4 ст. 2, п. 5 ст. 3 Закону України відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі: 
грудень 2024 року: мінімальна заробітна плата 8000 грн, загальна кількість робочих днів: 22, кількість днів під слідством (з 13.12.2024 по 31.12.2024): 13 робочих днів, розрахунок: 8000 / 22 * 13 = 4727,27$ грн;
січень 2025 року: повний місяць під слідством. Сума: 8000 грн;
лютий 2025 року: повний місяць під слідством. Сума: 8000 грн;
березень 2025 року: мінімальна заробітна плата 8000 грн, загальна кількість робочих днів: 21, кількість днів під слідством (з 01.03.2025 по 30.03.2025): 20 робочих днів, розрахунок: 8000 / 21 * 20 = 7619,05$ грн.
Загальна сума відшкодування (8000/22 * 13) + 8000 + 8000 + (8000/21 * 20) =4727,27 + 8000 + 8000 + 7619,05 = 28346,32 грн.
Отже, розмір моральної шкоди за період з 13.12.2024 по 30.03.2025 становить 28 346,32 грн.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

У справі про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду позивач звільняється від сплати судового збору не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної скарги) (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 383/1271/21).

Щодо витрат на правничу допомогу

Заявлені витрати на правничу допомогу можуть бути відшкодовані шляхом ухвалення додатково рішення у разі надання доказів їх понесення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування шкоди завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) шкоду, завдану громадянинові внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності в сумі 28 346,32 грн.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя О.С. Наумова