02.04.2026

Справа № 635/3449/25
Провадження по справі № 2/635/3080/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області 
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді – Березовської І.В.,
секретар судового засідання – Гончарова К.Д.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,
представник позивача – Руденко Костянтин Васильович,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором №10044 від 09 квітня 2024 року у розмірі 62096,60 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом у розмірі 8194,93 гривень, сума заборгованості за нарахованими процентами за період з 09 квітня 2024 року по 09 квітня 2025 року, що нараховані відповідно до п 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,3% за кожен день користування кредитом (839,5% річних) та графіку платежів у розмірі 53901,67 гривень, а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Кредитного договору №10044 від 09 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (торгова марка «PROCENT») та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 9000,00 гривень, строком на 365 днів (до 09 квітня 2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку №НОМЕР_1  емітовану Акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування (839,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/uk/about_us. При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. У відповідності до порядку, визначеному статтею 11 Закону, відповідач зареєструвалася на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту) підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://procent.com.ua. Сума кредиту по укладеному кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем. Виключно особа відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку НОМЕР_2 після укладення кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 423770 направлявся відповідачу 09 квітня 2024 року о 15:59:39 годині шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_3 , який зазначений у Кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний відповідачем 09 квітня 2024 року о 15:59:48 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 423770 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 09 квітня 2024 року на платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану АТ «КБ"Приват БАНК". Таким чином, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 24 квітня 2025 року становить: 8194,93 гривень - за кредитом; 53901,67 гривень - за нарахованими процентами за період з 09 квітня 2024 року по 09 квітня 2025 року, що нараховані відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 2,3% за кожен день користування кредитом (839,5% річних) та Графіку платежів. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 травня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2025 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» - Руденка К.В. про витребування доказів – задоволено. Витребувано з Акціонерного товариства «Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) наступну інформацію: чи було емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ); інформацію про рух грошових коштів (виписку) по платіжній картці № НОМЕР_2 за період з 09 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 в період з 09 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року; інформацію про всі номера телефонів, які знаходяться в анкетних даних ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ).
На виконання ухвали судом 15 вересня 2025 року за вх. №29920 одержано від Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» інформацію, в якій зазначено, що банківська картка № НОМЕР_5  була емітована на ім`я ОСОБА_1 , та виписку по зазначеній банківській картці за період з 09 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року.
Представник позивача Руденко К.В. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила.
Відповідач відзиву на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталася.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10044, в електронній формі.
На умовах встановлених договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" зобов`язалося надати позичальнику грошові кошти в розмірі 9000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені договором (п. 1.1. Договору).
Процентна ставка за користування кредитом становить – 2,3% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 839,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою (п. 1.2. Договору).
Строк надання кредиту та строк дії Договору становить 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 14 днів (п. 1.3. Договору).
Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 , що належить позичальникові (п. 1.7. Договору).
Відповідно до розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, станом на 24 квітня 2025 року за договором № 10044 від 09 квітня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 62096,60 гривень, що складається з: 8194,93 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 53901,67 - прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За приписами ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Правилами ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст.639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10044, який підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 423770.
Процентна ставка за користування кредитом становить – 2,3% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 839,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою (п. 1.2. Договору).
Строк надання кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 14 днів (п. 1.3. Договору).
Таким чином, сторонами було погоджено строк кредитування та розмір процентів за користування коштами.
Суд звертає увагу, що у п. 1.7. підписаного відповідачем кредитного договору №10044 зазначений номер банківської картки ОСОБА_1 – НОМЕР_2 , на яку мають бути перераховані кредитні кошти за допомогою платіжного сервісу FONDY.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 9000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_5 (яку позичальник вказав при заповнені анкетних даних), що підтверджується довідкою про видачу коштів та випискою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» за договором №б/н за період з 09 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року.
Отже, строк кредиту та його розмір за кредитним договором №10044 від 09 квітня 2024 року між сторонами є узгодженими. В матеріалах справи наявні докази перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 та розрахунок, що підтверджує наявність непогашеної заборгованості відповідача за тілом кредиту у сумі 8194,93 гривень.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності будь-яких зауважень та заперечень з боку відповідача з приводу умов кредитного договору. Крім того, як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 10044 від 09 квітня 2024 рокувідповідач виконувала свої зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за наданим кредитом, тим самим погоджувалася з усіма умовами кредитування.
Отже позивачем доведений факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 10044 від 09 квітня 2024 року.
Також суд враховує той факт, що відповідач користувалася кредитними коштами протягом тривалого часу, а тому мала достатньо часу для висловлення в будь-якій формі своєї незгоди з умовами кредитного договору та наявною заборгованістю.
Відповідач в ході розгляду справи жодних заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала, альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором також не надала, не скористалася своїм процесуальним правом щодо надання доказів на підтвердження неправильності наданого позивачем розрахунку, в разі незгоди з ним, і взагалі не забажала скористатися будь-якими засобами захисту своїх інтересів.
Врахувавши, що  ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти в повному обсязі не повернула, суд висновує про наявними підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з відповідача за тілом кредиту у сумі 8194,93 гривень
Стосовно позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами у період з 09 квітня 2024 року по 09 квітня 2025 року в сумі 53901,67 гривень, нарахованих за ставкою 2,3% за кожен день користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою.
За приписами ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. На підставі ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності ЗУ №3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1 %.
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17) тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Кредитний договір №10044 був укладений між сторонами 09 квітня 2024 року.
Відтак, під час укладення кредитного договору при визначенні розміру процентної ставки не було застосовано норми закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, денна процента ставка за користування кредитом повинна становити 2,5% з 10 квітня 2024 до 22 квітня 2024 року включно і 1,5% - з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно, а з 21 серпня 2024 року по 09 квітня 2025 року - 1,0%.
ОСОБА_1 мала сплатити за користування кредитними коштами у період з 10 квітня 2024 по 22 квітня 2024 року (13 днів) за ставкою 2,3 % на день (9000 х 2,3% х 13)= 2691 гривень відсотків; з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (120 днів) за ставкою 1,5% на день (9000 х 1,5% х 120)= 16200 гривень відсотків; з 21 серпня 2024 року по 09 квітня 2025 року (232 днів) за ставкою 1% на день (9000 х 1% х 232)= 20880 гривень відсотків, що в загальній сумі за 365 днів користування кредитом складає 39771,00 гривень.
Враховуючи зазначене, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» підлягає стягненню непогашена заборгованість за тілом кредиту у сумі 8194,93 гривень і заборгованість за відсотками в межах дії строку кредитного договору в розмірі 39771,00 гривень.
У задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 14130,67 гривень, нарахованими з порушенням норм закону України «Про споживче кредитування» слід відмовити.
Крім того, у своїй позовній заяві позивач просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.
З приводу розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 03 червня 2024 року між адвокатом Руденком К.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» укладений договір про надання юридичних послуг № 03/06/2024.
Згідно Витягу з реєстру №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №18 до Договору №03/06/2024 від 03 червня 2024 року про надання юридичних послуг вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» надано правничу допомогу зі складання позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №10044 від 09 квітня 2024 року та клопотання про витребування доказів вартістю 9000,00 гривень і складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 вартістю 1000,00 гривень.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Частинами 1 та 2 статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).
У частині 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У частині 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У частинах 4-6 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача у розмірі 10000,00 гривень. Так, спираючись на обсяг та складність даної справи, достатність судової практики щодо спірних правовідносин, суд вважає, що надання/виконання послуг/робіт по даній справі не вимагало від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей, значної юридичної та технічної роботи. Для адвоката, який за своїм статусом має достатню правову кваліфікацію, цей спір є спором незначної складності.
Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Спір у цій справі відноситься до категорії спорів, що виникають при неналежному виконанні стороною умов договору (у цьому випадку кредитного договору), судова практика у спорах такого характеру є сталою. Матеріали справи не містять великої кількості доказів (з якими необхідно було ознайомитися та які необхідно було підготувати), у даному випадку адвокатом не проводився розрахунок сум, що стягуються, а нормативне обґрунтування, що зазначене у позові, є типовим для спірних правовідносин.
Отже, зважаючи на обсяг фактично наданих/виконаних адвокатом послуг/робіт та рівень складності цієї справи, заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу 10000,00 гривень не є обґрунтованим та не відповідає критерію розумності розміру таких витрат.
Отже, витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень є співмірними із складністю справи, наданими послугами у суді, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у відповідному розмірі.
Згідно з платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №2407 від 29 квітня 2025 року при пред`явленні позову через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» пред`явило одну вимогу майнового характеру (стягнення заборгованості за кредитним договором) на суму (ціну позову) 62096,60 гривень, тоді як суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог на суму 47965,93 гривень, що становить 77 % від ціни позову.
За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з  ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1865,25 гривень (2422,40 х 77% : 100).
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» суму заборгованості за кредитним договором №10044 від 09 квітня 2024 рокуу розмірі 47965 (сорок сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 93 (дев`яносто три) копійки, з яких: 8194 (вісім тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 93 (дев`яносто три) копійки - заборгованість за кредитом; 39771 (тридцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят одна) гривень 00 копійок – заборгованість за нарахованими процентами за період з 09 квітня 2024 року по 09 квітня 2025 року.
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1865 (одна тисяча вісімсот шістдесят п`ять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисяч) гривень 00 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», Код ЄДРПОУ 41466388, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування):АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Березовська