ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/21112/25 (суддя Єфанова О.В., м. Дніпро)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі №160/21112/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 18 липня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання, яке оформлене в формі Повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії від 09.07.2025 р. № 1201.4.01-8516/12.3-25, за підписом заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Ірини Жарікової, а також шляхом заповнення відмітки від 09.07.2025 року за підписом заступника керівника територіального органу Державної міграційної служби Ірини Жарікової у розділі «Прийняте рішення» (стор. 3) Заяви Позивача, ОСОБА_1 , до ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 2/1212/10/253938 від 03.06.2025 р. про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання.
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти рішення про оформлення Позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії. 
Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії, посилаючись на наявність обмежень. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання, яке оформлене:
- в формі повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії від 09.07.2025 р. №1201.4.01-8516/12.3-25, за підписом заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Ірини Жарікової;
- шляхом заповнення відмітки від 09.07.2025 року за підписом заступника керівника територіального органу Державної міграційної служби Ірини Жарікової у розділі «Прийняте рішення» Заяви ОСОБА_1 , до ГУ ДМС у Дніпропетровській області №2/1212/10/253938 від 03.06.2025 р. про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання. 
Зобов`язав Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти рішення про оформлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії. 
Вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність та наявність підстав для скасування оскарженого рішення відповідача, оскільки жодна з підстав відмови, зазначених у повідомленні про прийняте рішення та рішенні, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. 
В апеляційній скарзі посилається на порушення судом принципу офіційного з`ясування обставин справи, оскільки відповідачу не було надано Національною поліцією України в Дніпропетровській області інформацію, щодо зміни або скасування запобіжного заходу встановленого «Генеральною Прокуратурою». 
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу позивач просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає про відсутність в апеляційній скарзі зазначення того, які саме норми права було порушено судом першої інстанції та встановлення судом першої інстанції відсутності будь-яких чинних запобіжних заходів, якими би в порядку кримінального процесуального судочинства позивачу було заборонено виїзд за кордон. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 в червні 2025 року звернувся до територіального органу Державної міграційної служби із заявою та відповідними документами для оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії, 
Позивачем отримано повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про прийняте рішення про відмову в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії від 09.07.2025 р. № 1201.4.01-8516/12.3 25, в якому зазначено: «Повідомляємо про відмову в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії для громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України». За результатами проведеної перевірки з`ясовано, що за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення та наявності судимості» ГУ НП в Дніпропетровській області, наявна інформація стосовно ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо встановлення Генеральною Прокуратурою запобіжного заходу, на підставі ст. 27. ч. 5, 372 ч. 2, 15 ч. 2, 372 ч. 2, 15 ч. 2, 371.ч. 2, 27 ч.5, 371 ч. 2, 27 ч. 5, 146 ч. 2, 15 ч.2, 146 ч.2 КК України та направлено до суду з обвинувальним актом.
Заступником керівника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Іриною Жаріковою в графі про прийняте рішення в заяві №2/1212/10/253938 позивача про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання 09.07.2025 року зазначено про відмову на підставі пункту 3 частини першої статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України».
Правомірність вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII, який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері, з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру", передбачено, що Громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Згідно з статтею 6 «Підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України» Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) зазначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:
1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;
3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;
4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;
5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.
10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи так, у відмітці на заяві позивача про прийняте рішення щодо позивача зазначена підстава відмови - пункт 3 частини першої статті 6 Закону: "право громадянина України на виїзд в України може бути тимчасово обмежено в випадках, коли: стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовам якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень".
У повідомленні щодо прийнятого рішення за результатами проведеної перевірки зазначено, що за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення та наявності судимості» ГУ НП в Дніпропетровській області, наявна інформація стосовно ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо встановлення Генеральною Прокуратурою запобіжного заходу, на підставі ст. 27. ч. 5, 372 ч. 2, 15 ч. 2, 372 ч. 2, 15 ч. 2, 371.ч. 2, 27 ч.5, 371 ч. 2, 27 ч. 5, 146 ч. 2, 15 ч.2, 146 ч.2 КК України та направлено до суду з обвинувальним актом.
Крім того, судом першої інстанції на підставі даних Єдиного Державного реєстру судових рішень з`ясовано, що ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №12013000000000502 від 22 серпня 2013 р. застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту: 
Ухвала від 01.08.2016 р. зі строком дії ухвали до 14.09.2016 року;
Ухвала від 14.09.2016 р. зі строком дії ухвали до 14.11.2016 року;
Ухвала від 14.11.2016 р. зі строком дії обов`язків, покладених судом на позивача до 14.01.2017 року, при цьому питання продовження строку дії запобіжного заходу судом не приймалось.
Вироком від 15.11.2023 року Дніпровського районного суду м. Києва Касьянова визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст. 27,ч.2 ст.15, ч. 2 ст.146; ч.5 ст. 27,ч.2 ст.15 ч.2 ст.371; ч.5 ст. 27,ч.2 ст.15, ч. 2 ст.372 КК.
З огляду на викладені обставини справи, та враховуючи положення статті 203 «Негайне припинення дії запобіжних заходів» Кримінального процесуального кодексу України відносно того, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на дату прийняття рішення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Швейцарії позивачу на 09.07.2025 р. були відсутні будь які застосовані до позивача запобіжні заходи, за умовами яких йому збуло аборонено виїжджати за кордон (підстава п.3 Закону) чи факт засудження за вчинення кримінального правопорушення (підстава п. 4 Закону).
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що на лист ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1201.4.1-7156/12.3-25 від 10.06.2025 р. до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо здійснення перевірки та надання інформації щодо наявності чи відсутності підстав для тимчасових обмежень права на виїзд за кордон, визначених підпунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області за вих. №55/2/2 501 від 25.06.2025 повідомлено, що за результатами перевірочних заходів інформації, яка б перешкоджала подальшому документуванню позивача, не отримано. 
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності та наявності підстав для скасування оскарженого рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання з підстав передбачених п.3 ч.1. ст.6 та п.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оскільки жодна з підстав відмови, зазначених у повідомленні про прийняте рішення та рішенні, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Щодо доводів відповідача на порушення судом принципу офіційного з`ясування обставин справи, оскільки відповідачу не було надано Національною поліцією України в Дніпропетровській області інформацію, щодо зміни або скасування запобіжного заходу встановленого «Генеральною Прокуратурою» слід зазначити наступне. 
Як вбачається з цього доводу відповідача оскаржене рішення відповідача не ґрунтувалось на інформації від Національної поліції України в Дніпропетровській області, щодо зміни або скасування запобіжного заходу встановленого «Генеральною Прокуратурою».
Отже, відповідач фактично просить суд апеляційної інстанції вчинити дії на здобуття нових доказів на обґрунтування правомірності його оскарженого рішення.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 3 статті 3 КАС України визначено основні засади (принципи) адміністративного судочинства, серед яких: 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі...
Зазначене свідчить про те, що суд має право використовувати принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи лише на виконання завдань адміністративного судочинства, а саме з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а не задля допомоги суб`єкту владних повноважень у виконанні його обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень буде примарним, якщо суд почне використовувати передбачені ч.3. ст.3 КАС України принципи з метою доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
У відповідності з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Між тим відповідач вказаного обов`язку не виконав.
Водночас, судом першої інстанції встановлено, що жодна з підстав відмови, зазначених у повідомленні про прийняте рішення та рішенні, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та ці висновки суду першої інстанції відповідачем не спростовуються. 
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки в апеляційній скарзі відповідач не зазначає, які саме норми права було порушено судом першої інстанції.
Відносно інших доводів відповідача, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для задоволення позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі №160/21112/25 – без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва