ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року Чернігів Справа № 620/12227/25 
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Житняк Л.О.
за участі секретаря Стасюк Т.В.,
представника позивача Підгорного К.Є.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - Міжрегіональне управління), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 09.05.2025 № 5015/ТД/ДПС/ФС-136, якою на фізичну особу – підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 320 000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем було порушено порядок як проведення фактичної перевірки позивача, так і порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю. Крім того наголошує, що позивачем праця перелічених відповідачем осіб ніколи не використовувалась. Жодна з перелічених осіб ніколи найманим працівником ФОП ОСОБА_1 не являлася, розпоряджень позивача не виконувала, внутрішньому трудовому розпорядку позивача не підпорядковувалась. Будь-які докази протилежного відсутні.
Суд ухвалою від 27.11.2025 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження. В подальшому, суд ухвалою від 18.12.2025 розгляд справи вирішив здійснювати в режимі відеоконференції.
Відповідачем подано відзив на позов, в якому останній позовні вимоги не визнав, зазначивши, що доводи представника позивача про те, що Міжрегіональним управлінням порушено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю у зв`язку з ніби-то ненадісланням позивачу жодних листів є безпідставними, оскільки запрошення на розгляд справи про накладення штрафу двічі направлялось на офіційну адресу позивача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак лист повертався до Міжрегіонального управління з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також зауважив, що 06.05.2025, в межах підготовки до розгляду справи про накладення штрафу, працівником Міжрегіонального управління було отримано відповідь на запит щодо поточного списку працівників ФОП ОСОБА_1 (згідно останнього актуального звіту по ЄСВ, що поданий страхувальником за березень 2025 року). Згідно отриманої інформації, у позивача нараховувалося 7 оформлених працівників, в тому числі 2 з тих, які були виявлені неоформленими під час фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Чернігівській області, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вказане, на думку відповідача, спростовує доводи представника позивача, викладені у позовній заяві про те, що «позивачем праця усіх перелічених вище осіб ніколи не використовувалась.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він з думкою відповідача не погодився, наголосивши, що відповідачем, а ні заперечень щодо наведених у позовній заяві фактичних та правових підстав заявленого позову, а ні доказів на спростування цих обставин у відзиві на позовну заяву не наведено та не додано.
Відповідачем подані заперечення, в яких він зазначає, що згідно відповіді ГУ ДПС у Чернігівській області від 18.12.2025, «Відповідно до інформаційних баз даних Головного управління ДПС у Чернігівській області ФОП ОСОБА_1 станом на 25 березня 2025 року та на 09 травня 2025 перебував на загальній системі оподаткування». Вказане спростовує доводи представника Позивача про перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування та у зв`язку з цим про можливість застосування до нього виключно попередження за порушення законодавства про працю. Також зазначив, що у всіх міжнародних товарно-транспортних накладних перевізником був зазначений саме Позивач, а не яка-небудь інша особа. Також у CMR не зазначено, що ФОП ОСОБА_1 діє від імені та в інтересах іншої особи. Отже, Позивач діяв від власного імені. Крім наведеного зазначає, що маючи ліцензію на здійснення міжнародного перевезення вантажів, фактично здійснюючи такі перевезення у 2024 році, та зазначаючи у міжнародній товарно транспортній накладній себе як перевізника, ФОП ОСОБА_1 мав оформити трудові відносини з водіями ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . Проте, трудових договорів не уклав, чим порушив норми КЗпП України. А отже, приймаючи оскаржувану постанову, Міжрегіональне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, у зв`язку з чим, підстави для її скасування відсутні.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду був повідомлений належним чином. В день судового засідання подав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, проте на зв`язок не вийшов, що зафіксовано в протоколі судового засідання.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
ОСОБА_1 , з 26.05.2003 зареєстрований в якості фізичної особи – підприємця.
Основним видом підприємницької діяльності позивача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, копія якого міститься в матеріалах справ0438. В рамках здійснення даного виду діяльності позивачем виконуються внутрішні та міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом.
На підставі наказу від 18.03.2025 №640-п, Головним управлінням ДПС у Чернігівській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якої складено Акт від 25.03.2025.
У ході проведення фактичної перевірки виявлено факти неподання форми 20-ОПП щодо об`єктів оподаткування (автомобілів), які використовувались в господарській діяльності та перетинали кордон згідно із зазначеною інформацією, а саме : FORD TRANSIT д.н. НОМЕР_1 ; VOLVO FH 440 д.н. НОМЕР_2 ; VOLVO FH 13 400 д.н. НОМЕР_3 ; VOLVO FH д.н. НОМЕР_4 ; RENAULT MAGNUM 460 д.н. НОМЕР_5 ; RENAULT MAGNUM 430 д.н. НОМЕР_6 .
ФОП ОСОБА_1 21.03.2025 надано запит про надання документів до перевірки.
Згідно інформації наданої листом ДПС України, наявної інформації з серверів ДПС щодо працевлаштування найманих працівників та інформації наданої ФОП ОСОБА_1 у ході перевірки встановлено використання праці найманих працівників щодо яких неможливо підтвердити їх офіційне працевлаштування (водії автомобілів, які перетинали кордон у період 01.01.2024 – 30.09.2024), а саме : ОСОБА_4 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_3 ».
Враховуючи викладене, в п. 3 акту перевірки «Висновок перевірки» зазначено про порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України, оскільки працівники ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 фактично допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та без повідомлення Державної податкової служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту або припинення трудового договору з домашнім працівником».
01.04.2025 на адресу Міжрегіонального управління надійшов лист від Головного управління ДПС у Чернігівській області з матеріалами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 
03.04.2025 Міжрегіональним управлінням надіслано позивачу лист «Повідомлення про початок адміністративного провадження», яким повідомлено позивача про початок адміністративного провадження щодо накладення штрафу передбаченого частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України за актом Головного управління ДПС у Чернігівській області за порушення ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства з питань праці; роз`яснено позивачу його права та обов`язки, як учасника адміністративного провадження.
Вказаний лист було надіслано на офіційну адресу позивача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак лист повернувся до Міжрегіонального управління з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
23.04.2025 позивачу надіслано Запрошення на розгляд справи про накладення штрафу (фінансова санкція) або винесення попередження за актом Головного управління ДПС у Чернігівській області.
Вказаний лист також було надіслано на офіційну адресу Позивача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак лист повернувся до Міжрегіонального управління з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
01.05.2025 позивачу надіслано друге Запрошення на розгляд справи про накладення штрафу (фінансова санкція) або винесення попередження за актом Головного управління ДПС у Чернігівській області. Вказаний лист було надіслано на офіційну адресу Позивача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак цей лист також повернувся до Міжрегіонального управління.
В подальшому, на підставі акта фактичної перевірки Головного управління ДПС у Чернігівській області № 5015/Ж5/25-01-07-05-01, постановою Міжрегіонального управління № 5015/ТД/ ДПС/ФС-136 від 09.05.2025 на позивача накладено штраф на підставі абзацу 2 частини 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 320 000,00 грн.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено відповідальність юридичних та фізичних осіб – підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.
Так, приписами абз.2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Згідно з ч.4 ст.265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України
Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі – Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту). Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Згідно з п.3 Порядку №509, справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Згідно з п.4 Порядку №509, під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.09.2022 у справі №460/3829/20, акт фактичної перевірки територіального органу ДПС, в ході якої виявлено порушення законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
В той же час, суд зазначає, що висновки, викладені в Акті перевірки про ймовірні порушення вимог трудового законодавства, не можуть беззаперечно свідчити про такі порушення автоматично та є об`єктом дослідження в ході розгляду справи про накладення штрафу та під час судового оскарження прийнятих на підставі них рішень.
Звертаючись до суду позивач, серед іншого, наголошує на порушенні територіальним органом ДПС порядку проведення перевірки, оскільки перевірка позивача Головним управлінням ДПС у Чернігівській області проводилася не за місцем фактичного провадження платником податків діяльності або за місцем розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника, а фактично у приміщенні податкового органу, при чому без участі позивача ФОП ОСОБА_1 та на підставі листа ДПС України, в результаті чого він був позбавлений права ознайомитися із актом перевірки до стадії його підписання, внести до акту перевірки свої зауваження, надати посадовим особам контролюючого органу пояснення та документи на спростування наведених у акті перевірки висновків про ніби-то встановлені порушення норм чинного законодавства України.
Також вказує, що відповідачем порушено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю, оскільки про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 Порядку уповноважена посадова особа Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці позивача взагалі жодним чином не повідомляла, що позбавило ФОП ОСОБА_1 можливості як взяти участь у розгляді справи, яка безпосередньо стосується прав та обов`язків позивача, так і надати відповідачу документи, які свідчать про невчинення з боку позивача порушень законодавства про працю, у вчиненні якого його звинувачують. Крім наведеного, оскаржувану постанову також не було надіслано позивачу.
З цього приводу суд зазначає, що згідно з п.5 ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця: місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою підприємцем).
При цьому, суб`єкт владних повноважень вправі повністю покладатися на відомості, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, оскільки обов`язок щодо оновлення таких даних належить суб`єктам господарювання і недотримання суб`єктом господарювання такого обов`язку не може бути підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Саме суб`єкт господарювання несе ризик неотримання офіційних повідомлень у разі, якщо надані ним державі контактні дані є недостовірними або неактуальними.
Такий підхід повністю відповідає принципу належної обачливості у відносинах між державою та суб`єктами господарювання».
Так, в ході розгляду справи позивачем повідомлено суду, що за офіційною адресою місцезнаходження, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань є: АДРЕСА_2 , тобто адресою фактичного провадження платником податків діяльності та адресою на яку йому направлялись «Повідомлення про початок адміністративного провадження» та запрошення на розгляд справи про накладення штрафу проживає його колишня дружина.
Остання ані про провдення перевірки, ані про надходження листів від відповідача не повідомляла. Також, варто звернути увагу, що звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивачем також вказано зазначену вище адресу.
Враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює посилання позивача на допущення територіальним органом ДПС та відповідачем процедурних порушень та вважає їх такими, що не тягнуть за собою протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки та не спростовують відсутність порушень позивачем вимог трудового законодавства.
Також суд не приймає до уваги доводи представника позивача про перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування та у зв`язку з цим про можливість застосування до нього виключно попередження за порушення законодавства про працю, оскільки згідно відповіді ГУ ДПС у Чернігівській області від 18.12.2025, відповідно до інформаційних баз даних Головного управління ДПС у Чернігівській області ФОП ОСОБА_1 станом на 25.03.2025 (на момент проведення перевірки) та на 09.05.2025 (винесення оскаржуваної постанови) перебував на загальній системі оподаткування.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Щодо суті встановлених в ході проведення перевірки порушень, суд звертає увагу на таке.
Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; 6-3) при укладенні трудового договору з домашнім працівником; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.
Як встановлено судом, в акті перевірки та оскаржуваній постанові вказано, що ФОП ОСОБА_1 використовувалась праця найманих працівників без належного оформлення трудових відносин ( ОСОБА_4 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_3 ).
При цьому, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 з 14.12.2023 зареєстрований в якості фізичної особи – підприємця. Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_4 , внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань. В рамках здійснення даного виду діяльності ФОП ОСОБА_4 виконує внутрішні та міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом.
Для здійснення даного виду діяльності ФОП ОСОБА_4 має наступні транспортні засоби : Сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460 р.н. НОМЕР_5 , напівпричіп SAMRO ST 39WG р.н. НОМЕР_7 , сідловий тягач VOLVO FH 13.400 р.н. НОМЕР_3 , напівпричіп SCHWARZMULLER SPA-3E р.н. НОМЕР_8 , сідловий тягач RENAULT MAGNUM р.н. НОМЕР_9 , напівпричіп SCHMITZ SCS 24L р.н. НОМЕР_10 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , СТР № НОМЕР_16 .
ФОП ОСОБА_4 керує транспортними засобами особисто. Крім того, у своїй діяльності він використовує працю найманих працівників та послуги осіб за договорами цивільно – правового характеру.
Так, зокрема, протягом перевіряємого періоду на належних ФОП ОСОБА_4 транспортних засобах перевезення вантажів здійснювали:
ОСОБА_2 – Фізична особа – підприємець на підставі договору цивільно – правового характеру (був зареєстрований в якості ФОП з липня 2011 року по 07.04.2025);
ОСОБА_5 – найманий працівник ФОП ОСОБА_4 (наказ (розпорядження) про прийняття на роботу від 04.01.2024 № 04/01-24);
ОСОБА_3 – найманий працівник ФОП ОСОБА_4 (наказ (розпорядження) про прийняття на роботу від 04.01.2024 № 04/01-24-1).
Доказами, що підтверджують наведені обставини, є виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_2 від 07.04.2025, наказ (розпорядження) про прийняття на роботу від 04.01.2024 р. № 04/01-24, наказ (розпорядження) про прийняття на роботу від 04.01.2024 р. № 04/01-24-1, копії яких містяться в матеріалах справи.
Як зазначено в ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною 1 ст.307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
В свою чергу, у вказаний в акті перевірки період, а саме з 01.01.2024 по 30.09.2024, ФОП ОСОБА_4 виконав наступні міжнародні перевезення вантажів:
- за договором - заявкою від 04.01.2024 №465-01. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_6 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 . Маршрут перевезення : Дюздже (Туреччина) – м. Львів – м. Сарни (Україна) CMR №261066 від 06.01.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 11.01.2024 Автомобіль № НОМЕР_5 / НОМЕР_7 ; Водій: ОСОБА_3 ;
- за договором - заявкою від 09.01.2024 №467-01. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_6 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 Маршрут перевезення: Диловасі (Туреччина) – с. Варковичі (Україна) CMR №261051 від 11.01.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 17.01.2024 Автомобіль № НОМЕР_17 / НОМЕР_18 ; Водій : ОСОБА_7 ;
- за договором - заявкою від 11.01.2024 №11/9-01-2024. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_8 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 . Маршрут перевезення : Гебзе (Туреччина) – м. Київ (Україна) CMR №001792 від 12.01.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 25.01.2024 Автомобіль № НОМЕР_3 / НОМЕР_8 ; Водій: Прожига ОСОБА_9 ;
- за договором - заявкою від 09.02.2024 №473-02. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_6 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 Маршрут перевезення: Гебзе (Туреччина) – м. Львів (Україна) CMR від 15.02.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 15.02.2024 Автомобіль № НОМЕР_17 / НОМЕР_18 ; Водій: ОСОБА_7 ;
- за договором - заявкою від 06.02.2024 №471-02. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_6 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 . Маршрут перевезення : Констанца (Румунія) – м. Браїлів (Україна) CMR від 08.02.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 12.02.2024 Автомобіль № НОМЕР_5 / НОМЕР_7 ; Водій: ОСОБА_3 ;
- за договором - заявкою від 15.03.2024 №15/Ш-03-2024. Замовник перевезення : ФОП ОСОБА_10 . Перевізник: ФОП ОСОБА_4 Маршрут перевезення: Чанкири (Туреччина) – м. Київ (Україна) CMR №002064 від 08.02.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 18.03.2024 Автомобіль № НОМЕР_5 / НОМЕР_7 ; Водій: ОСОБА_3 ;
- за договором - заявкою від 26.03.2024 №481-03. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_11 . Перевізник: ФОП ОСОБА_4 . Маршрут перевезення: Диловаси (Туреччина) – с. Варковичі (Україна) CMR №261048 від 27.03.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 04.04.2024 Автомобіль № НОМЕР_17 / НОМЕР_18 ; Водій: Прожига ОСОБА_9 ;
- за договором - заявкою від 16.04.2024 №16/Ш-04-2024. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_10 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 Маршрут перевезення : Ескішехір (Туреччина) – м. Київ (Україна) CMR № 003509 від 17.04.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 22.04.2024 Автомобіль № НОМЕР_5 / НОМЕР_7 ; Водій: ОСОБА_3 ;
- за договором - заявкою від 25.04.2024 №25/П-04-2024. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_10 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 . Маршрут перевезення: Кутахья (Туреччина) – м. Київ (Україна) CMR №261069 від 29.04.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 08.05.2024 Автомобіль № НОМЕР_17 / НОМЕР_18 ; Водій: Прожига ОСОБА_9 ;
- за замовленням на перевезення вантажу від 17.05.2024 №17/05. Замовник перевезення: ФОП ОСОБА_12 . Перевізник : ФОП ОСОБА_4 . Маршрут перевезення: м. Стамбул (Туреччина) – м. Обухів, Київська обл. (Україна) CMR від 21.05.2024 Акт виконаних робіт/послуг: від 22.05.2024 Автомобіль № НОМЕР_17 / НОМЕР_18 ; Водій: ОСОБА_13 .
Враховуючи, що приймання вантажів від вантажовідправників, їх доставку та видачу вантажоодержувачам здійснював безпосередньо ФОП ОСОБА_4 через своїх найманих працівників та осіб, які надають послуги за договорами цивільно правового характеру, отже перевізником за усіма цими перевезеннями є фізична особа – підприємець ОСОБА_4 . Відповідно, приймання вантажів від вантажовідправників, їх доставку та видачу вантажоодержувачам ФОП ОСОБА_1 не здійснював, будь-яких коштів за виконання цих перевезень не отримував, позивач перевізником за усіма цими перевезеннями не являється
Щодо тієї обставини, що у наведених вище міжнародних товарно – транспортних накладних (CMR) проставлено штамп «ФОП ОСОБА_1 », варто зазначити про наступне.
20.12.2023 між ФОП ОСОБА_4 , як Довірителем, та ФОП ОСОБА_1 , як повіреним, було укладено договір доручення, відповідно до умов якого Довіритель доручає Повіреному, а Повірений зобов`язується від імені й за рахунок Довірителя :
- укладати договори, які необхідні Довірителю для виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні;
- оформляти документи, які необхідні Довірителю для виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, у тому числі CMR, ВМД, CARNET TIR тощо.
Згідно з п.3.2 даного договору Повірений має право під час виконання доручення користуватися власними штампами та іншими атрибутами.
Суд зазначає, що відповідно до ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Як передбачено ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
У зв`язку із викладеним, оскільки ФОП ОСОБА_1 брав участь в оформленні зазначених вище документів в якості представника перевізника ФОП ОСОБА_4 , відповідно, стороною (перевізником) за усіма цими документами є саме Фізична особа – підприємець ОСОБА_4 , від імені якої діяв позивач.
Наведені обставини підтверджені і самим ФОП ОСОБА_4 , допитаним в судовому засіданні в якості свідка.
Враховуючи зазначене, підстави вважати, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є найманими працівниками ФОП ОСОБА_1 об`єктивно відсутні.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у ОСОБА_4 у 2024 році ліцензії на здійснення міжнародних перевезень, оскільки її відсутність не свідчить про неможливість здійснення ним такої діяльності. А договір доручення є чиним та ніким і нічим не спростований.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначені вище особи участі у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 не брали, виконували наведені вище перевезення вантажів за розпорядженнями (замовленням) ФОП ОСОБА_4 , з яким мали трудові та/або цивільно – правові відносини, а отже позивач, а ні оформляти із ними трудові відносини, а ні повідомляти податковим органам про прийняття цих осіб на роботу зобов`язаний не був.
Таким чином, порушень норм чинного законодавства України, зокрема ст.21, 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту» від 17.06.2025 №413, відповідальність за які передбачено абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, ФОП ОСОБА_1 не вчиняв.
Оскільки порушень чинного законодавства України, про які йдеться в акті перевірки та оскаржуваній постанові, ФОП ОСОБА_1 не вчиняв оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а позов – задоволенню.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що за ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, за наслідками вирішення даного спору, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 2560,00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 09.05.2025 № 5015/ТД/ДПС/ФС-136. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 2560,00 грн (дві тисячі п`ятсот шістдесят гривень) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_19 ).
Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. Вавилових, 10,м. Київ,04060, код ЄДРПОУ 44681053).

Рішення суду в повному обсязі складено 09.03.2026.

Суддя Л.О. Житняк