ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" березня 2026 р. Справа № 910/10577/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шапрана В.В.
суддів: Андрієнка В.В. 
Буравльова С.І. 

секретар Місюк О.П.
за участю
представників: позивача - Кострець Є.В.;
відповідача - Остапенко С.Л.
розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 (повне рішення складене 15.12.2025)
та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 (повне рішення складене 09.01.2026)у справі №910/10577/25 (суддя - Чинчин О.В.)
за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»
до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
про стягнення заборгованості.
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 89491206,89 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №0424-04013 від 27.05.2019 про участь у балансуючому ринку. Позивач зазначив, що відповідачем виконано рішення суду у справі №910/9214/22 про стягнення заборгованості за вказаним правочином 31.05.2023. Таким чином, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем судового рішення у справі №910/9214/22, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» інфляційні втрати у розмірі 72833109,43 грн та 3% річних у розмірі 16658097,46 грн, нараховані за загальний період з 02.09.2022 по 30.05.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2025 відкрито провадження у справі №910/10577/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
09.12.2025 до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік з дня його ухвалення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 (повне рішення складене 15.12.2025) у справі №910/10577/25 позов Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задоволено повністю. Також судом відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про відстрочення виконання рішення.
Після ухвалення рішення від Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 70140,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 (повне рішення складене 09.01.2026) у справі №910/10577/25 заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн, в іншій частині вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2025, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, а у разі залишення рішення суду першої інстанції без зміни - відстрочити його виконання на 1 рік.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права.
Відповідач посилається на те, що Законом України «Про ринок електричної енергії» встановлено спеціальний алгоритм розрахунків, який передбачає наявність у відповідача поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, виключно з якого здійснюються розрахунки за послуги з ППБ/СВБ і такі розрахунки здійснюються в межах наявних на рахунку коштів, що надійшли від учасників ринку балансування. Водночас, у зв`язку з порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед відповідачем поточний рахунок зі спеціальним режимом використання не накопичує в достатній мірі коштів для оперативного проведення відповідачем розрахунків на балансуючому ринку. Станом на 20.12.2025 загальний розмір заборгованості учасників ринку перед ОСП становив 41910999052,86 грн. Доказів порушення відповідачем установленого законом алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем не надано і вказане з матеріалів справи не випливає, що саме по собі вказує на неможливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат в судовому порядку.
Окрім цього, скаржник не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення його виконання строком на 1 рік, стверджуючи при цьому, що:
- загальний розмір заборгованості учасників балансуючого ринку перед відповідачем станом на 30.11.2025 складав понад 41,2 млрд. грн. Отже, для виконання судового рішення і сплати коштів, зазначених у позові, відповідач має бути забезпечений джерелами фінансування відповідних витрат;
- на відміну від суб`єктів господарювання, які добровільно беруть на себе господарські зобов`язання і діють на власний ризик для отримання прибутку, діяльність відповідача не можна розглядати як підприємництво. Відповідач не має можливості вільного вибору видів діяльності, свободи комерційного розрахунку, вільного розпорядження прибутком і т.д., на відміну від позивача, не може виробляти електричну енергію і отримувати прибуток від її продажу за ринковими цінами. Натомість, на відповідача як єдиного в Україні оператора системи передачі, законом покладені функції щодо забезпечення функціонування об`єднаної енергетичної системи України. З цією метою відповідач повинен, зокрема, укладати договори про участь у балансуючому ринку і отримувати відповідну балансуючу електроенергію (у тому числі від позивача). Таким чином, відповідач не може спрямувати на виконання рішення у справі №910/10577/25 кошти, для яких регулятор у структурі тарифу визначив інше цільове призначення;
- у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану господарська діяльність учасників ринку електричної енергії суттєво ускладнена або взагалі неможлива, наслідком чого є несвоєчасна оплата електричної енергії, наданих відповідачем послуг з її передачі тощо. Дії агресора мають критичний негативний вплив на діяльність відповідача та функціонування системи передачі електричної енергії.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/10577/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2026 вказану апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.
16.01.2026 від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/10577/25, призначено її до розгляду на 05.03.2026, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.
Водночас, Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» у встановлений процесуальний строк не скористалося правом на подання відзиву, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Також, не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.01.2026, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та залишити без розгляду заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права.
За доводами відповідача, виключивши із договору про надання правової допомоги розділ, яким було передбачено порядок приймання-передачі послуг, сторони встановили у додатковій угоді №10-8/10/4-3 порядок звітування за результатом надання послуг, що не може бути визнаний прийманням-передачі послуги, оскільки звіт не є первинним документом. Отже звіт, складений сторонами договору, не підтверджує належного надання послуг виконавцем, а є лише документом, у якому сторони фіксують певні події та результати. Оскільки суду у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк не надано акта приймання-передачі наданої правової допомоги, як належного та допустимого доказу на підтвердження надання позивачу правової допомоги, суд першої інстанції мав залишити без розгляду заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026, об`єднано в одне провадження зі скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025, призначено до розгляду на 05.03.2026, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.
Позивач у встановлений процесуальний строк не скористався правом на подання відзиву, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду додаткового рішення.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/811/26 від 04.03.2026 у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/10577/25.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 апеляційні скарги у справі №910/10577/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 справу №910/10577/25 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.
У призначеному судовому засіданні 05.03.2026 за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 10.03.2026.
В судове засідання 10.03.2026 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційних скарг, після чого судом досліджено докази та заслухано виступи в судових дебатах.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» повідомило Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» про приєднання останнього (акцептування пропозиції) до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору - №0424-04013, дата акцептування - 27.05.2019).
Відповідно до п. 1.1 договору за цим договором постачальник послуг з балансування (ППБ) зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення оператором системи передачі (ОСП) балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.
Розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку; виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюється відповідно до процедур та графіків, визначених у Правилах ринку (п. п. 2.2 та 4.1 договору).
За підсумками місяця ППБ складає та направляє ОСП у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники підписаного зі своєї сторони акту приймання-передачі наданих послуг балансування, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом трьох робочих днів з моменту його отримання від ОСП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені (п. 4.2 договору).
Відповідно до даного правочину ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування (п. 4.3 договору).
Пунктом 5.4 договору на ОСП покладено обов`язок здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим договором.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №458 від 06.05.2022 внесено зміни до типового договору про участь у балансуючому ринку. Зокрема, згідно п. 4.1 договору в редакції вказаної постанови виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку.
Відповідно до п. п. 4.2, 4.3 та 4.4 договору в редакції вказаної постанови подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку. Якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у платіжному документі, то він повинен повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП. ОСП надає ППБ у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) два примірники Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано. Протягом двох робочих днів ППБ розглядає та повертає у паперовому або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) ОСП один примірник Акта, підписаного зі своєї сторони.
У п. 7.2.1 Правил ринку передбачено, що ППБ щодекадно надсилає АР платіжний документ із зазначенням суми, що повинна бути сплачена АР за відповідний період за закупівлю балансуючої енергії.
Пунктом 7.7.4 Правил ринку унормовано, що оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.
На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач отримав балансуючу електричну енергію у період з лютого 2022 року по вересень 2022 року, що підтверджується актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії:
- №БР/22/02-0424 від 28.02.2022 на суму 236172259,73 грн за лютий 2022 року;
- №БР/22/03-0424 від 31.03.2022 на суму 155061679,84 грн за березень 2022 року;
- №БР/22/04-0424 від 30.04.2022 на суму 53589338,50 грн за квітень 2022 року;
- №БР/22/05-0424 від 31.05.2022 на суму 58360534,03 грн за травень 2022 року;
- №БР/22/06-0424 від 30.06.2022 на суму 58462520,52 грн за червень 2022 року;
- №БР/22/07-0424 від 31.07.2022 на суму 51411148,12 грн за липень 2022 року;
- №БР/22/08-0424 від 31.08.2022 на суму 181885761,77 грн за серпень 2022 року;
- №БР/22/09-0424 від 30.09.2022 на суму 785686841,24 грн за вересень 2022 року.
Проте, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, здійснював оплату за продану балансуючу електричну енергію частково та з порушенням строків, встановлених договором та Правилами ринку, у зв`язку з чим у Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» утворилася заборгованість у розмірі 1280960860,95 грн.
Як наслідок, позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 1280960860,95 грн основного боргу, 4856495,47 грн 3% річних, 45199193,61 грн інфляційних втрат та 5908736,17 грн пені за загальний період з 10.03.2022 по 01.09.2022.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023, закрито провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 388421953,24 грн, позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» основний борг у розмірі 892538907,71 грн, пеню у розмірі 2954368,09 грн, 3% річних у розмірі 4856495,47 грн та інфляційні втрати у розмірі 45199193,61 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 23.10.2024 постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/22 скасовано в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 2954368,09 грн пені та увалено в цій частині нове рішення про відмову в позові, в іншій частині постанову і рішення залишено без змін.
Сума основної заборгованості повністю сплачена відповідачем 31.05.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень (том 1, а. с. 32-107).
Вказані обставини у їх сукупності слугували підставою для звернення з даним позовом, в обґрунтування якого Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» вказувало на те, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем судового рішення у справі №910/9214/22 в частині сплати основного боргу, позивач має право на нарахування та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» інфляційних втрат у розмірі 72833109,43 грн та 3% річних у розмірі 16658097,46 грн за період з 02.09.2022 по 30.05.2023, що не охоплюється періодом нарахування в межах справи №910/9214/22.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказував на наступне:
- законом встановлено спеціальний алгоритм розрахунків між ОСП та ППБ, який передбачає наявність в ОСП поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, виключно з якого здійснюються розрахунки за послуги з ППБ/СВБ і такі розрахунки здійснюються в межах наявних на рахунку коштів, що надійшли від учасників ринку балансування;
- у зв`язку з порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед відповідачем поточний рахунок зі спеціальним режимом використання не накопичує в достатній мірі коштів для оперативного проведення відповідачем розрахунків на балансуючому ринку. Станом на 31.08.2025 (поточна офіційна інформація ОСП) загальний розмір заборгованості учасників ринку перед ОСП становить 39212735642,25 грн. Дана заборгованість зростає постійно. У свою чергу, ОСП має заборгованість перед учасниками балансуючого ринку в сумі 16840659938,63 грн. Доказів порушення відповідачем установленого законом алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем не надано і вказане з матеріалів справи не випливає, що саме по собі вказує на неможливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат в судовому порядку;
- суми до сплати, які визначені у актах купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та в рахунках, різняться поміж собою. Водночас, позивачем у позовній заяві не визначено, якими первинними документами слід оперувати при визначенні суми основної заборгованості, у зв`язку з якою позивач звернувся до суду із цим позовом, що унеможливлює погодження із сумою основного боргу, на який позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Також відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік з дня його ухвалення, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач не має можливості вільного вибору видів діяльності, свободи комерційного розрахунку, вільного розпорядження прибутком, на відміну від позивача, не може виробляти електричну енергію і отримувати прибуток від її продажу за ринковими цінами. Натомість на відповідача (як єдиного в Україні оператора системи передачі) покладені функції щодо забезпечення функціонування об`єднаної енергетичної системи України. З цією метою відповідач повинен, зокрема, укладати договори про участь у балансуючому ринку і отримувати відповідну балансуючу електроенергію (у тому числі від позивача). Таким чином, відповідач не може спрямувати на виконання рішення у справі №910/10577/25 кошти, для яких регулятор у структурі тарифу визначив інше цільове призначення. З об`єктивних причин (у т.ч. через вплив законодавчих обмежень та обставин воєнного часу) протягом тривалого часу Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» отримувало збитки. Збиток за 2024 рік склав біля 38 мільярдів гривень (копія звіту додається), загалом на кінець 2024 року непокритий збиток склав понад 60 мільярдів гривень, поточні зобов`язання зросли до 143 мільярдів гривень.
Суд першої інстанції, задовольняючи заявлені позовні вимоги, дійшов наступних висновків:
- судове рішення у справі №910/9214/24 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт наявності заборгованості Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» перед Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» у розмірі 892538907,71 грн підтверджено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/24, яке набрало законної сили;
- наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України);
- рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/24 стягнуто з відповідача 3% річних у розмірі 4856495,47 грн та інфляційні втрати у розмірі 45199193,61 грн за період з 10.03.2022 по 01.09.2022, що є підставою для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання ним грошового зобов`язання за період з 02.09.2022, а тому вимоги позивача є обґрунтованими;
- перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за загальний період прострочення з 02.09.2022 по 30.05.2023, судом встановлено їх обґрунтованість.
Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення, суд дійшов наступних висновків:
- відповідачем не доведено наявність обставин у розумінні ст. 331 ГПК України, з якими пов`язана можливість відстрочки виконання рішення;
- відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у справі на 1 рік, проте не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде гарантовано виконане по закінченню цього строку;
- відповідачем не додано до матеріалів справи належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до процесуального закону на підтвердження наявності виключних обставин для можливості відстрочки виконання рішення суду, а також доказів того, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку, зміняться в майбутньому після можливого відстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі.
Після ухвалення судового рішення до суду першої інстанції від Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 70140,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції у додатковому рішенні, частково задовольняючи заяву позивача, врахував, що наданий позивачем звіт наданих послуг не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд виснував, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності. Як наслідок, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення заявленого позову, а також щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо розгляду спору по суті та апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).
За змістом ст. ст. 11, 526, 530, 599, 611, 612 та 625 ЦК України наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за час прострочення.
При цьому, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Така стала правова позиція Верховного Суду у застосуванні норм права щодо визначення періоду нарахування інфляційних втрат неодноразово викладена, зокрема, у постановах від 13.05.2021 у справі №910/4391/19, 15.12.2021 у справі №910/4908/21, 01.09.2022 у справі №910/9544/19, 20.02.2023 у справі №910/15411/21, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про участь у балансуючому ринку №0424-04013 від 27.05.2019 позивач поставив, а відповідач отримав балансуючу електричну енергію у період з лютого 2022 року по вересень 2022 року, що підтверджується актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін за допомогою кваліфікованого електронного підпису без зауважень та заперечень.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023, зокрема, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» основний борг за договором про участь у балансуючому ринку №0424-04013 від 27.05.2019 у розмірі 892538907,71 грн, пеню у розмірі 2954368,09 грн, 3% річних у розмірі 4856495,47 грн та інфляційні втрати у розмірі 45199193,61 грн.
Постановою Верховного Суду від 23.10.2024 постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/22 скасовано в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 2954368,09 грн пені та увалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, місцевий господарський суд правомірно врахував під час розгляду спору у даній справі преюдиціальні обставини, встановлені під час розгляду справи №910/9214/22, а саме наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача за договором та його розмір.
Водночас, рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/22 не є підставою виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло перед Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», що виникло зі спірних правовідносин.
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становила 892538907,71 грн, що є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Що ж стосується періоду прострочення відповідачем виконання його грошового зобов`язання, то рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 у справі №910/9214/22 було стягнуто з відповідача 3% річних в сумі 4856495,47 грн та інфляційні втрати в сумі 45199193,61 грн за період з 10.03.2022 до 01.09.2022. При цьому, з наданого позивачем розрахунку позовних у справі №910/9214/22 вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати нараховувалися ним по 01.09.2022 включно на борг, що виник у періодах лютий - липень 2022 року. Водночас, 3% річних та інфляційні втрати у межах справи №910/9214/22 взагалі не нараховувалися на борг, що виник у періодах серпень - вересень 2022 року, а також на борг за періоди лютий - липень 2022 року, починаючи з 02.09.2022.
Спірну в межах справи заборгованість відповідач поступово погашав, починаючи з 22.09.2022, та повністю сплатив 31.05.2023, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.
Як наслідок, у позивача наявні правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання ним грошового зобов`язання, починаючи з 02.09.2022.
Як було зазначено вище, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що Законом України «Про ринок електричної енергії» встановлено спеціальний алгоритм розрахунків між ОСП та ППБ, який передбачає наявність в ОСП поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, виключно з якого здійснюються розрахунки за послуги з ППБ/СВБ і такі розрахунки здійснюються в межах наявних на рахунку коштів, що надійшли від учасників ринку балансування. Водночас, у зв`язку з порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед відповідачем поточний рахунок зі спеціальним режимом використання не накопичує в достатній мірі коштів для оперативного проведення відповідачем розрахунків на балансуючому ринку. Станом на 20.12.2025 загальний розмір заборгованості учасників ринку перед ОСП становить 41910999052,86 грн. Доказів порушення відповідачем установленого законом алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем не надано і вказане з матеріалів справи не випливає, що саме по собі вказує на неможливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат в судовому порядку.
З цього приводу суд зазначає, що ч. 2 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим законом та правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному правилами ринку.
Частиною 3 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.
Згідно з ч. 7 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» за результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку.
Частиною 4 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі. З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
Зі змісту наведеної статті вбачається, що її приписи не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Навпаки, вказаними положеннями передбачено можливість відповідача, з метою належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що у свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. У той же час, ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.
Відповідно до п. 7.2.1 глави 7.2 розділу VII Правил ринку, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №307 від 14.03.2018, у редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин, адміністратор розрахунків (АР) на щоденній основі надсилає через систему управління ринком платіжний документ кожному постачальнику послуг з балансування (ППБ) із зазначенням суми, яка повинна бути сплачена ППБ за відповідний період щодо закупівлі балансуючої енергії, та окремий платіжний документ із зазначенням суми, яка має бути сплачена ППБ щодо платежів за невідповідність. ППБ на щоденній основі надсилає АР платіжний документ із зазначенням суми, яка повинна бути сплачена АР за торговий день щодо закупівлі балансуючої енергії.
Оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка (п. 7.7.4 Правил ринку).
Судом враховано, що положення договору не містять будь-яких застережень щодо використання відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та, відповідно, умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку та/або за умови наявності коштів на такому рахунку.
За таких обставин, наведені відповідачем аргументи жодним чином не спростовують виникнення у нього обов`язку з оплати вартості поставленої позивачем у лютому-вересні 2022 року балансуючої електроенергії, строк виконання якого настав.
Як вже зазначалося, при зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 02.09.2022 по 30.05.2023 у розмірі 16658097,46 грн та інфляційні втрати за загальний період прострочення з 02.09.2022 по 30.05.2023 у розмірі 72833109,43 грн.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки 3% річних у розмірі 16658097,46 грн та інфляційних втрат у розмірі 72833109,43 грн за період прострочення з 02.09.2022 по 30.05.2023, встановив, що такі розрахунки є арифметично вірними та відповідають обставинам справи.
До того ж, судом враховано, що розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період здійснений з урахуванням інфляційної складової основного боргу за попередній період, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.11.2025 у справі №922/4758/24.
Жодних заперечень з приводу неправомірності проведеного розрахунку позовних вимог та висновків суду в наведеній частині апеляційна скарга відповідача не містить.
Як наслідок, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку з приводу задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» у повному обсязі.
З приводу незгоди відповідача з висновком суду про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення його виконання строком на 1 рік, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на наступному.
Приписами ч. 1 ст. 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Згідно з ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).
Колегія суддів зазначає про те, що розстрочення та відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та 03.09.2020 у справі №905/30/16.
Особа, яка подала заяву про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі, а також повідомити суд, що така обставина зникне за час на який здійснена відстрочка виконання рішення.
У той же час, відстрочка виконання рішення означає перенесення його виконання на інший час.
Відстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідними правовідносинами залишається незмінною. Тобто, відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.
Натомість, таке відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем у заяві про відстрочення виконання рішення не доведено наявність обставин в розумінні ст. 331 ГПК України, з якими пов`язана можливість відстрочки виконання рішення.
Так, відповідач просив суд відстрочити виконання рішення у справі на 1 рік, проте не обґрунтував запропонований термін відстрочення та не надав жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде гарантовано виконане по закінченню цього строку.
Окрім цього, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту гарантованого надходження на користь відповідача грошових коштів у строк, встановлений процесуальним законодавством, для відстрочення виконання рішення у цій справі.
Разом з цим, суд також звертає увагу на те, що складна фінансова ситуація підприємства та посилання на воєнний стан не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки в таких же самих складних умовах перебуває і позивач, який є одним з найбільших українських виробників електроенергії та тепла і належне функціонування якого у тій самій мірі є важливим фактором для забезпечення енергетичної безпеки.
Отже, оскільки відповідачем не доведено існування виключних обставин, які б підтверджували дійсне ускладнення або неможливість виконання судового рішення, а також можливості виконати рішення у майбутньому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про відстрочення виконання рішення на 1 рік.
До того ж, апеляційний суд вказує на те, що суд першої інстанції навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення у даній справі і в цьому випадку не вбачається, що суд здійснив свої дискреційні повноваження з порушенням вимог чинного законодавства або з недотриманням «справедливого балансу» між сторонами.
У зв`язку з вищевикладеним, аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірності висновків місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Щодо розподілу між сторонами витрат позивача на професійну правничу допомогу та апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026.
З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2019 між Адвокатським об`єднанням «Перший радник» та Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» укладений договір про надання правової допомоги №1491-ЗЭ.
На виконання п. п. 1.2 та 1.3 договору між сторонами укладено додаткову угоду №10-4/08-02 від 02.08.2024, відповідно до п. 1.1 якої сторони погодили, що виконавець зобов`язується надавати клієнтові правову допомогу щодо належного представництва інтересів клієнта у справах за позовами клієнта до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за договором про участь у балансуючому ринку №0424-04013, дата акцептування 27.05.2019, які будуть розглядатися Господарським судом міста Києва, з подальшим представництвом в судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди №01-3/25 від 01.03.2025 п. 2.1 додаткової угоди №10-4/08-02 від 02.08.2024 сторонами було змінено та погоджено, що вартість послуг виконавця розраховується наступним чином:
- за участь одного адвоката в судовому засіданні - 10020,00 грн, в тому числі ПДВ 20%, - 1670,00 грн за кожне судове засідання, незалежно від тривалості відповідного судового засідання. У вартість послуг за участь в судовому засіданні не включена вартість послуг з підготовки до судового розгляду справи;
- за інші вчинені юридичні дії вартість послуг розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката, що становить 10020,00 грн, в тому числі ПДВ 20%, - 1670,00 грн/година, та виходячи із фактичного обсягу наданих послуг.
Факт надання послуг підтверджується підписаним сторонами звітом наданих послуг, що передбачено п. 1.5 додаткової угоди №10-8/10/4-3 від 08.10.2024 до договору, яким п. 2.2 додаткової угоди №10-4/08-02 від 02.08.2024 узгоджено сторонами в новій редакції та визначено, що детальний опис наданих послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, загальну вартість наданих послуг (розмір гонорару) погоджується сторонами у звітах.
Відповідно до п. 1.6 додаткової угоди №10-8/10/4-3, яким змінено редакцію п. 2.4 додаткової угоди №10-4/08-02 від 02.08.2024, оплата наданих послуг та компенсація витрат здійснюється впродовж 60 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили у межах суми стягнутої на користь клієнта.
12.12.2025 за результатами наданих послуг між сторонами було погоджено та складено звіт наданих послуг №12-25 за договором про надання правової допомоги №1491-ЗЭ від 01.07.2019 та додатковою угодою №01-3/25 від 01.03.2025, відповідно до якого зафіксовано, що загальний розмір винагороди, який клієнт має сплатити виконавцю, становить 70140,00 грн та включає в себе:
- підготовка та подання позовної заяви, детального розрахунку 3% річних та інфляційних втрат - 3 години вартістю 30060,00 грн;
- підготовка та подання відповіді на відзив 29.09.2025 - 1 година вартістю 10020,00 грн;
- участь у 3-ох судових засіданнях 01.10.2025, 22.10.2025 та 10.12.2025 - 1 засідання вартістю 10020,00 грн, що разом складає 30060,00 грн.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, вищевказаними доказами та наявними матеріалами справи підтверджується надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між ними розмірі, що становить 70140,00 грн.
Відповідач в суді першої інстанції просив відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу явно суперечить критеріям пропорційності, співмірності і розумності розміру витрат, з огляду на конкретні обставини даної справи, а відтак не підлягає стягненню. Водночас, у разі, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість заяви позивача, відповідач просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до обґрунтованої складністю, необхідним витраченим часом на вчинення відповідних дій адвокатом суми 30000,00 грн.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України також визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Апеляційний суд вказує на те, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншого учасника справи, в разі наявності заперечень такої особи щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
За наявності заперечень іншої сторони, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно з правомірними висновками місцевого господарського суду, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума витрат на правову допомогу адвоката не є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору.
Судом враховано, що наданий позивачем звіт наданих послуг не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд виснував, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності.
З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг, у зв`язку з чим дійшов висновку стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» витрати на правову допомогу у розмірі 30000,00 грн.
Вказані висновки суду першої інстанції є правомірними, такими, що узгоджуються з наданими позивачем докази, та не спростовані відповідачем у поданій апеляційній скарзі.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними аргументи скаржнику з приводу того, що звіт, складений сторонами договору, не підтверджує належного надання послуг виконавцем, а є лише документом, у якому сторони фіксують певні події та результати, оскільки зі змісту звіту вбачається, що він містить усі обов`язкові реквізити для встановлення факту реальності надання послуг (дату та місце складення, види, обсяг і вартість послуг, підписи та печатки сторін).

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг та розподіл судових витрат.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі №910/10577/25 ухвалені з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
При цьому, розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України «Про судовий збір» не передбачена.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі №910/10577/25 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 покласти на Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20.03.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран 

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов