ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року	Львів	Справа № 459/3920/25 пров. № А/857/3143/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання : Чупіль Д.Б., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відділу інспекції з паркування виконавчого комітету Шептицької міської ради на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 05 січня 2026 року (ухвалене головуючим-суддею Жураковським А.І., час ухвалення рішення 12 год 40 хв у м. Шептицький, повний текст судового рішення складено 05 січня 2026 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу інспекції з паркування виконавчого комітету Шептицької міської ради про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відділу інспекції з паркування виконавчого комітету Шептицької міської ради, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії CHG №2501802 від 14.08.2025.
Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 05.01.2026 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем здійснено зупинку транспортного засобу за адресою : м. Шептицький, по вул. Сокальська, 2в. Даний транспортний засіб знаходився ближче 10 метрів від пішохідного переходу та створив перешкоду дорожньому руху, що не відповідає вимогам п.15.9 (г) Правил дорожнього руху (далі - ПДР). 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача Циганенко С.А. та Горбань А.Я., які підтримали апеляційну скаргу, позивача, який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного
З матеріалів справи видно, що 14.08.2025 спеціалістом І категорії (інспектором) відділу інспекції з паркування виконавчого комітету Шептицької міської ради Циганенко С.А. було ухвалено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії CHG №2501802 від 14.08.2025, якою ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.
За змістом оспорюваної постанови, 25.07.2025 о 10 год 46 хв водій транспортного засобу марки “Renault Kangoo”, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку за адресою : м. Шептицький, вул. Сокальська, 2в, ближче 10 метрів від пішохідного переходу, створивши перешкоду дорожньому руху, чим порушив вимоги п.15.9 (г) ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач невірно кваліфікував дії позивача за ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки жодним належним та допустимим доказом не підтверджена обов`язкова кваліфікуюча ознака як “перешкода дорожньому руху або загроза безпеці руху”.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного. 
Частинами першою, другою та третьою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка відповідно до частини другої цієї статті повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення. 
Згідно ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Судом встановлено, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП за порушення вимог п.15.9 ПДР. 
При цьому, в якості обставин, які свідчать про порушення позивачем вимог п.15.9 ПДР відповідачем у постанові зазначено про порушення ним правил зупинки транспортного засобу, який був розміщений ближче 10 метрів від пішохідного переходу та створив перешкоду дорожньому руху.
При цьому, позивач, визнаючи факт порушення правил зупинки, заперечив наявність такої кваліфікуючої ознаки, яка створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, як перешкода дорожньому руху або загроза безпеці руху.
Відповідно до п.15.9 г ПДР, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.
Колегія суддів зазначає, що відповідальність за порушення правил зупинки та стоянки передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.
Натомість, за ч.3 ст.122 КУпАП відповідальність настає у разі порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Тобто кваліфікуючими ознаками ч.3 ст.122 КУпАП є саме таке порушення правил зупинки, стоянки, яке створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Разом з тим, в оспорюваній постанові жодним чином не згадується про ці кваліфікуючі ознаки і в чому вони виразились. За таких обставин у відповідача не було будь яких правових підстав кваліфікувати дії позивача саме за ч.3 ст.122 КУпАП.
Колегія суддів зазначає, що при розгляді вказаної справи відповідачем не досліджені та не встановлені всі обставини справи, зокрема, не встановлено чітко, що мало місце в даному випадку зупинка чи стоянка, чи наявні кваліфікуючі ознаки ч.3 ст.122 КУпАП і в чому вони полягали.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що на фото, які містяться у матеріалах справи видно, що жодному транспортному засобу таких перешкод не завдано, ніхто не маневрує і його транспортний засіб іншим не заважає.
При цьому, вірно зазначив, що для порушення вимог ч.3 ст.122 КУпАП відповідач відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати фотокартки з відповідними замірами відстані від автомобіля до інших, яким створюється перешкода або істотне звуження смуги для руху, або ж наявність свідків, потерпілих, інших водіїв, які б підтверджували факт перешкоджання.
Зазначені недоліки, на думку колегії суддів, є безумовною підставою для скасування оспорюваної постанови.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відділу інспекції з паркування виконавчого комітету Шептицької міської ради залишити без задоволення, а рішення Шептицького міського суду Львівської області від 05 січня 2026 року по справі №459/3920/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 19.02.26