1	Справа № 335/7449/25  2/335/373/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року    м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
за участю секретаря удових засідань - Бойкинюк Д.П.
за участю
представника позивача - Тувайкіна Р.В.,
представника відповідача - адвоката Трачук Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати за послуги з постачання теплової енергії,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати за послуги з постачання теплової енергії.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на таке.
ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення № 1 загальною площею 62,20 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон) до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Частиною 5 статті 13 Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
02 жовтня 2021 року на виконання вимог Закону Позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.
Відповідно до вищенаведеного, станом на 01 листопада 2021 року Типовий індивідуальний договір № 72229541 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем з 01 листопада 2021 року є укладеним.
За період з 01.11.2021 по 31.10.2024 Концерн «МТМ» надав послуги з постачання теплової енергії до вказаного нежитлового приміщення на суму 49852,52 грн., але відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.
Ухвалою суду від 04.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін.
14.01.2026 від представника відповідача, адвоката Трачук Н.І., надійшов письмовий відзив на позов із запереченнями проти його задоволення. Заперечення були обґрунтовані посиланням на те, що раніше Рішеннями Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 21.09.2020 у справі № 335/605/19 та від 09.03.2023 у справі № 335/193/22 позивачу вже було відмовлено у стягненні з відповідача заборгованості з оплати за послуги позивача за період з 01.07.2011 по 31.10.2021, і встановлені факти, що мають істотне значенні і не потребують доказування під час розгляду цієї справи. Зокрема, раніше судами було встановлено, що у зв`язку з проведенням реконструкції належного відповідачу приміщення у 2011 році, відповідно до погоджених позивачем Технічних умов на реконструкцію, технічне переоснащення систем теплопостачання магазину непродовольчих товарів, система опалення цього приміщення було відокремлена від системи опалення житлового будинку, засувки перекриті і опломбовані, домові стояки пропущені транзитом і заізольовані. Відтак, подача теплоносія до вказаного нежитлового приміщення не здійснюється, а відповідач не є споживачем послуг Концерну «МТМ». 
Крім того, за адресою: АДРЕСА_1 , створено ОСББ «Лермонтова 14 Запоріжжя».
22.01.2025 року рішенням правління вказаного ОСББ виключено нежитлове приміщення відповідача із розподілу теплової енергії через відсутність підключення до системи централізованого опалення будинку, а актом від 20.02.2025 року підтверджено перекриття запірної арматури на приміщення, що виключає можливість надання послуги відповідачу, за яку позивач намагається стягнути оплату.
Позивач письмової відповіді на відзив не подав.
Під час судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, наполягав на задоволенні позову, посилаючись на факти і доводи, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що раніше ухвалені рішення суду не мають преюдиціального значення для розгляду цієї справи, оскільки після їх ухвалення відбулись зміни у законодавстві, які надають позивачу право нараховувати плату за постачання теплової енергії незалежно від обставин, що були встановлені цими рішеннями суду. Разом з цим представник позивача не заперечував того факту, що актом від 20.02.2025 року підтверджено перекриття запірної арматури на приміщення, що виключає можливість надання послуги відповідачу, і що з 01.11.2024 відповідачу не нараховується плата за теплову енергію, а також того факту, що перекриття запірної арматури на приміщення відповідача фактично існує з 2011 року і того часу було погоджене позивачем.
Представник відповідача, адвокат Трачук Н.І., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримавши доводи раніше поданого відзиву.
Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані ними докази, суд приходить до такого.
Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».
Згідно зі статутом Концерну «МТМ», основною метою його діяльності є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії.
Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення № 1 загальною площею 62,20 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною у справі інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Рішенням Запорізької міської ради від 23.04.2009 № 142/3 квартиру АДРЕСА_2 переведено у нежитлове приміщення.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи.
Правовідносини між позивачем та відповідачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно з розрахунком заборгованості Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року, відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з теплової енергії в сумі 49852,52 грн., що надавались в приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .
Проте, Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2020 року, яке набрало законної сили, позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01.07.2011 року по 30.04.2018 рік в сумі 24588,61 гривень, - залишено без задоволення (справа № 335/605/19).
Крім того, Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2023 року, яке набрало законної сили, позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01.07.2011 по 31.10.2021 в сумі 44 364,50 гривень, - залишено без задоволення (справа № 335/193/22).
Підставою для ухвалення обох рішень суди вказали те, що ними було встановлено, що Технічними умовами на реконструкцію, технічне переоснащення систем теплопостачання магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_4 , відповідно до яких виконати проект та роботи по установці гребінки після елеватора житлового будинку, переключити від проектованої гребінки існуючу врізку відокремленої системи опалення (п.9.1.1.).
Пунктом 9.1.2 Умов передбачено відокремлення внутрішньої системи опалення проектуємого магазину непродовольчих товарів. Врізку системи опалення виконати від проектуючої гребінки розрахунковими діаметрами трубопроводів з установкою запірної арматури. Трубопроводи заізолювати пінополіуретановим покриттям.
Відповідно до акту від 21.12.2011 року, у приміщенні ведеться реконструкція під магазин непродовольчих товарів, система опалення відокремлена від системи опалення житлового будинку по АДРЕСА_4 . На введені встановлено тепловий лічильник Ультрахит. Ввідні засувки перекриті та опломбовані на подачі. На ГВС установлено водомір, засувка на ГВС перекрита та опломбована».
В акті від 26.12.2011 року було зазначено, що система опалення відокремлена від системи опалення житлового будинку, засувки перекриті і опломбовані, домові стояки пропущені транзитом і заізольовані.
Таким чином, судами було встановлено те, що прилад обліку був опломбований в 2011 році представниками Концерну «МТМ», цілісність пломб не порушена, і тому доведеним є той факт, що ОСОБА_1 тепловою енергією не користувалася.
Обидва вказані рішення суду позивач не оскаржував, чим визнав той факт, що підстав для нарахування відповідачу плати за теплопостачання відсутні через відсутність технічної можливості доставлення до приміщення відповідача теплової енергії.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Посилання позивача на те, що з 01.11.2021 між сторонами був укладений Типовий індивідуальний договір № 72229541 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , а також на те, що відключення приміщення відповідача від загальнобудинкової системи теплопостачання не було проведене відповідно до вимог чинного законодавства і тому відповідно Методики № 315 позивач має право нараховувати відповідачу плату за теплову енергію в порядку розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг, - суд відхиляє з таких мотивів.
По-перше, норми, передбачені Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 року, на спірні правовідносини не поширюються, оскільки вказаними рішеннями суду був встановлений той факт, що під час погодженої з позивачем реконструкції спірного приміщення було проведено не «відключення», і не «від`єднання» опалювальної системи магазину від загальної тепломережі. Проект передбачав «відокремлення» (п. 9.1.2) встановлення індивідуального приладу обліку тепла (п. 9.6), що має дати можливість сплачувати виключно за фактично використане тепло.
При цьому в судовому засіданні представник позивача не заперечував того факту, що будинок за адресою  АДРЕСА_1 , оснащений комерційним (загальнобудинковим) приладом обліку теплової енергії, а приміщення відповідача – розподільчим приладом обліку, який опломбований і не використовується через фізичне відокремлення приміщення відповідача від загальнобудинкової системи опалення. Також представник позивача не заперечував того факту, що у приміщенні відповідача відсутні труби та радіатори опалення, а рішення про визнання цього приміщення таким, що оснащене транзитними мережами опалення, - відсутнє.
По-друге, відповідно до Методики № 315 опалюване приміщення – це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря (абз. 10 п. 2 Розділу І). Водночас в силу наведених вище фактів немає підстав вважати приміщення відповідача опалювальним в розумінні Методики № 315.
По-третє, судом встановлено, що 22.01.2025 року рішенням правління ОСББ «Лермонтова 14 Запоріжжя» виключено нежитлове приміщення відповідача із розподілу теплової енергії через відсутність підключення до системи централізованого опалення будинку (копія відповідного протоколу № 2 від 22.01.2025 наявна в матеріалах справи). При цьому актом від 20.02.2025 року, складеним представниками позивача, підтверджено перекриття запірної арматури на приміщення, що виключає можливість надання послуги відповідачу.
Таким чином, доказів того, в період з 01.11.2021 по 31.10.2024 відповідач споживала у спірному приміщенні теплову енергію, поставлену позивачем, суду надано не було.
Крім того, в матеріалах справи наявні інформаційна довідка, складена начальником відділу договірної роботи Концерну «МТМ» Н. Гнатенко, про те, що з позивачем було укладено не типовий індивідуальний договір від 01.11.2021, а індивідуальний договір № 72229541 від 01.07.2023, який був розірваний з 31.10.2024 через підтвердження факту того, відповідач не бере участь у розподілі теплової енергії, поставленої в цілому до будинку. Також позивач надав рахунки на оплату поставленої теплової енергії лише з липня 2023 року по жовтень 2024 року, а за період з листопада 2021 року по червень 2023 року – не надав.
Водночас позивачем не було надано суду копії індивідуального договору № 72229541 від 01.07.2023, а представник позивача в судовому засіданні не зміг надати обґрунтовані пояснення з цього питання.
Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не є законними та обґрунтованими, а тому у позові слід відмовити.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
 
У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.10.2024, – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Суддя         М.М. Мінаєв