Єдиний унікальний номер: 378/1797/25 
Провадження № 2/378/161/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року   Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді    Марущак Н.  М. 
за участю секретаря   Гончарук Ю. С.,
позивача     ОСОБА_1 ,
представника відповідачки   ОСОБА_2 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду селище Ставище цивільну справу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вищевказаним позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_3 посилаючись на те, що 16.12.2019 року рішенням Ставищенського районного суду шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано. У шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний момент дитина проживає з відповідачкою.
За рішенням Ставищенського районного суду з нього стягнуто аліменти аліменти на користь відповідачки на утримання дитини в розмірі 25 відсотків з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини.
Наразі обставини змінилися таким чином, що він невзмозі сплачувати аліменти на утримування неповнолітньої дитини у вказаному розмірі. На даний час його матеріальний стан змінився, оскільки він не працює з 10.03.2021 та погіршилося значно здоров`я.
Позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 відсотків усіх видів заробітку (доходу) до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.
Ухвалою Ставищенського районного суду 08.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін (а. с. 21).
Ухвалою суду від 10.02.2026 відмовлено у прийнятті заяви позивача  ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 09 лютого 2026 року та повернуто її заявнику (а. с. 33).
Ухвалою суду від 09.03.2026 прийнято до розгляду відзив відповідачки (а. с. 122)
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області 09.03.2026 підготовче провадження закрито (а. с. 127).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позові та відповіді на відзив (а. с. 91 - 93), зазначивши, що він не працює з 10.03.2021 та з 2023 року значно погіршилося здоров`я. З 2020 року по 8 липня 2024 року він виховував, одягав, забезпечував доньку самостійно без участі відповідача. В цьому йому допомагала бабуся дитини ОСОБА_5 (мати відповідачки). З приводу заборгованості зі сплаті аліментів, на що вказує відповідачка у відзиві, - ним і подано даний позов, щоб не збільшувався борг. Він також подав позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні у Ставищенський районний суд Київської області. Щодо твердження відповідачки, що він керує автомобілем BMW320, - це авто рідного його брата ОСОБА_6 який, на його прохання, надає вказаний автомобіль для сімейних потреб (звозити матір ОСОБА_7 22.10.1963 року, яка є інвалідом другої групи, у лікарню, в аптеку за ліками, придбати продукти харчування і інших необхідностей, а також забрати дитину і доставити її за місцем проживання відповідача). Він дійсно має незадовільний стан здоров`я (що ставить під сумнів відповідачка), має діагноз "хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикулоневрит", у зв`язку з чим відповідно до виписок медичного закладу йому рекомендовано уникати переохолодження, фізичного переобтяження, дотримувати режим праці та відпочинку. Він також просив відповідачку негайно його інформувати коли донька хворіє. Додатково пояснив, що з 2024 року він зареєстрований як фізична особа підприємець (вид діяльності вантажні перевезення), при цьому використовував автомобіль свого батька (евакуатор). Проте, не зміг займатись вказаною діяльністю через незадовільний стан здоров`я. 
В судовому засіданні представник відповідачки - Капустін В. В. проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві (а. с. 70 - 73), зазначивши наступне. Розмір аліментів, які стягнуто з Позивача на утримання його дитини, є мінімальним розміром, гарантованим дитині законодавством. Позивачем, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження зі стягнення аліментів на утримання доньки, а саме, ще з червня 2020 року, аліменти сплачуються у довільному розмірі, який не відповідає розміру, нарахованому державним виконавцем відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим Позивач має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 06.02.2026 становила 88 125,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача зі сплати аліментів, на даний час з нього щомісячно підлягає стягненню 3 186,00 грн. в рахунок сплати аліментів, як з непрацюючої особи, тоді як у своєму позові позивач просить зменшити і цю суму до 50% прожиткового мінімуму, що становитиме на даний час 1756,00 грн. Проте, загальновідомо і не потребує доведенню той факт, що дитина, а тим паче дівчинка, яка перебуває на початку підліткового віку, постійно потребує матеріального забезпечення, на такі базові потреби як одяг, харчування, лікування на випадок хвороби, придбання канцтоварів для навчання, не кажучи вже про додаткові витрати на її розвиток, гуртки, предмети побуту, відпочинок і т. д. Фактично ці витрати повністю покриває відповідачка, яка щоб забезпечити потреби дитини вимушена працювати позмінно у КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня № 2» та їздити на роботу у м. Київ. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зменшення розміру аліментів без належного обґрунтування та доведення суттєвого погіршення матеріального становища позивача може негативно вплинути на рівень утримання дитини, що суперечить її інтересам та вимогам сімейного законодавства. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось (погіршилось) матеріальне становище або стан здоров`я, у зв`язку з чим він не здатен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному судовим рішенням, а тому відповідач вважає, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Позивач є працездатною особою і не має фізичних вад, які заважали б йому працевлаштуватись. Навпаки, для забезпечення найкращих інтересів дитини Позивач зобов`язаний як батько знайти роботу, а не звертатись до суду із позовом про перерахунок розміру аліментів.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки - ОСОБА_2 , суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
Згідно зі ч. 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказані висновки також містяться у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20).
Отже, з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191Сімейного Кодексу України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
16.12.2019 року рішенням Ставищенського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Вказану обставину сторони не оспорюють.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є позивач ОСОБА_1  та відповідачка  ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7). 
23.06.2020 Ставищенським районним судом Київської області у цивільній справі № 378/548/20 видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття дитини, але не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а. с. 8).
Прізвище відповідачки на даний час після її повторного одруження - ОСОБА_10 . Вказану обставину не оспорюють сторони.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного Таращанським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 75 - 76) заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з червня 2020 року по січень 2026 року становить 88125 грн.  
Статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Водночас, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року по справі № 415/4386/16-ц, врахування якої є обов`язковим в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилався на погіршення стану його здоров`я, зміну його матеріального стану, оскільки він на даний час не працює, що не дозволяють йому сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі. А отже, на думку позивача, вказане є свідченням погіршення його майнового стану та підставою для зменшення розміру аліментів, на підтвердження чого суду надав скріншот з вебпорталу "Комунікації з ПФУ" (а. с. 9) та виписки стаціонарного хворого за 2024 та 2025 роки (а. с. 10, 11, 12, 13).
Заперечуючи проти доводів відповідачки, наведених у відзиві, позивач у відповіді на відзив (а. с. 91 - 93), зазначив, що  з 2020 року по 8 липня 2024 року він виховував, одягав, забезпечував доньку самостійно без участі відповідача. В цьому йому допомагала бабуся дитини ОСОБА_5 (мати відповідачки). Власного автомобіля він не має. Автомобіль BMW320, про який зазначає у відзиві відповідачка, належить його рідному братові ОСОБА_6 , який йому надає вказаний автомобіль для сімейних потреб (звозити матір ОСОБА_11 , 22.10.1963 року, яка є інвалідом другої групи, у лікарню, в аптеку за ліками, придбати продукти харчування і інших необхідностей, а також забрати дитину і доставити її за місцем проживанням відповідача). Він дійсно має незадовільний стан здоров`я (що ставить під сумнів відповідачка), має діагноз хронічний вертебогенний попереково-крижовий радикулоневрит, у зв`язку з чим відповідно до виписок медичного закладу йому рекомендовано уникати переохолодження, фізичного переобтяження, дотримувати режим праці та відпочинку (а. с. 91 -93). 
Крім вищевказаних доказів, доданих до позову, позивачем до поданої відповіді на відзив (а. с. 91 - 93) долучено скриншоти 3-х чеків щодо придбання одягу та взуття на суми 912 грн., 350 грн. та 350 грн. (а. с. 94, 95, 96), скриншоти переписки месенджера (а. с. 97 - 105), копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_12 та ОСОБА_9 (а. с. 106), характеристики на доньку (а. с. 108, 109, 111), акт від 26.07.2024 (а. с. 110), пенсійне посвідчення інваліда 2 групи потерпілої від аварії на ЧАЕС ОСОБА_7 з (а. с. 112), довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.11.2022, якою ОСОБА_7 встановлена група інвалідності 2 групи потерпілої від аварії на ЧАЕС довічно (а. с. 113), акт проведення обстеження сім`ї ОСОБА_13 (а. с. 114), медичну виписки стаціонарного хворого з 10.11.2025 по 28.11.2025 (а. с. 115), протокол обстеження ОСОБА_1 № 22.143 від 16.01.2026 (а. с. 116). 
При вирішенні питання щодо можливості прийняття зазначених документів як додаткових доказів, доданих до відповіді на відзив, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зобов`язаний додати до позовної заяви.
Також за змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Виходячи з положень ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
З урахуванням викладеного та урахуванням того, що позивачем разом з відповіддю на відзив не було подано ні клопотання про долучення доказів, які не були надані разом з позовом, ні клопотання про поновлення строку на подання нових доказів, - ухвалою суду від 18 березня 2026 року, постановленою без оголошення перерви в судовому засіданні, було відмовлено в прийнятті до розгляду вищевказаних доказів, долучених позивачем до відповіді на відзив.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивач не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що у нього відсутній стабільний дохід у необхідному розмірі та можливості у подальшому сплачувати аліменти у призначеному судом розмірі.
Подавши позов (а. с. 2 - 4), позивач на підтвердження зміни свого матеріального стану належних доказів суду не надав. Поданий ним скріншот (а. с. 9) з вебпорталу "Комунікації з ПФУ" із відомостями щодо записів в трудовій книжці за період з 09.07.2007 по 10.03.2021 без зазначення власника трудової книжки, та без подання оригіналу такої, суд не приймає як належний та допустимий доказ.
Позивачем не надано доказів своїх доходів (зокрема, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахування доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з часу видачі судового наказу). При цьому, позивач в судовому засіданні пояснив, що з 2024 року він зареєстрований як фізична особа підприємець (вид діяльності вантажні перевезення).
Також в позові відповідач не зазначає щодо перебування на його утриманні інших осіб.
З приводу посилань позивача на те, що його стан здоров`я погіршився, що не дозволяє йому працевлаштуватись, - такі твердження не доводяться жодними належними та допустимими доказами.
Так, позивачем дійсно надано медичні виписки стаціонарного хворого за 2024 та 2025 роки з інформацією про непрацездатність у періоди з 11.06.2024 по 20.06.2024, з 07.08.2024 по 16.08.2024, з 24.09.2024 по 04.10.2024, з 23.09.2025 по 10.10.2025, з зазначенням діагнозу "хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикулоневрит" (а. с. 10, 11, 12, 13). Проте, матеріали справи не містять висновку лікарської комісії про стійку втрату працездатності ОСОБА_1 , встановлення йому інвалідності у зв`язку з хронічними захворюваннями чи іншого підтвердження доводів щодо неможливості позивача працювати та отримувати дохід.
З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо того, що позивач є працездатною особою і не має фізичних вад, які заважали б йому працевлаштуватись. 
Враховуючи викладене, судом не встановлено, що після ухвалення первісного рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки ОСОБА_9 (після одруження - ОСОБА_10 ) на утримання доньки ОСОБА_4 у сім`ї позивача відбулися будь-які суттєві зміни майнового стану чи погіршення стану його здоров`я.
Таким чином, суд встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення стану здоров`я та погіршення його майнового стану, а зміна його, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, на думку суду, не є розумним, і суперечить нормам матеріального права.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , призначений судовим наказом, виданим 23.06.2020 Ставищенським районним судом Київської області у справі № 378/548/20, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення з урахуванням встановлених судом обставин не буде спрямовано на належне забезпечення інтересів дитини.
З урахуванням викладеного в задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 7, 141, 150, 180, 181,182, 191, 192 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 80, 81, 83, 89, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАДИВ:

У задоволенні позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками її розгляду. 
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ).
Повний текст рішення складено 18 березня 2026 року.

Суддя        Н.  М.  Марущак