П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36240/24	

Категорія 111030000	Головуючий у суді І інстанції: Харченко Ю.В. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 р. у справі № 420/36240/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, мотивуючи його тим, що контролюючим органом безпідставно нараховано суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), оскільки не враховано, що, по- перше, позивач володів частиною нежитлових приміщень об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається із літ. А – нежитлова будівля, загальною площею 60,7 кв.м., літ. В – нежитлова будівля, загальною площею 532, 4 кв. м., нежитлова будівля, загальною площею 434,1 кв.м, в 2023 році лише в період з 01.01.2023р. по 15.08.2023р., так як передала вищевказані приміщення згідно договору купівлі – продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; а, по – друге, оскільки позивач був сільськогосподарським виробником, а нежитлові приміщення, які належать їй на праві власності, відносяться до будівель (споруд) призначення яких для використання у сільськогосподарській діяльності, в силу приписів пп. “ж” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС Одеській області № 0809817-2408-1502-UА51080090000065506 від 12.06.2024 року щодо визначення (нарахування) суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300), у розмірі 69314,85 грн. за 2023 рік.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що суд І інстанції надав перевагу доводам Позивача, не прийнявши до уваги доказів Відповідача, що призвело до порушення принципів, закріплених у ст. 8 КАС України, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України. Зокрема, судом першої інстанції не дотримана така основна засада судочинства, передбачена ст. 129 Конституції України, як законність, що передбачає вирішення спору при правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що маючи земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, на неї поширювали дію положення Закону України «Про особисте селянське господарство», тобто вона мала статут сільськогосподарського товаровиробника.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі – продажу від 09 листопада 2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., реєстраційний номер 2860, позивачу належить частка у праві власності на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що в цілому складається з літ. А – нежитлова будівля, загальною площею 60,7 кв. м., літ. В – нежитлова будівля, загальною площею 532, 4 кв. м., літ. Г - нежитлова будівля, загальною площею 434,1 кв. м, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гнесько В.Г. 09.11.2021р., № запису про право власності 44940215, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 283794447 від 09.11.2021р.
17 грудня 2021 року Рішенням Виконавчого комітету Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 186 “Про присвоєння адреси об`єкту нерухомості – нежитловому будинку по АДРЕСА_2 ” присвоєно об`єкту нерухомості, який складається з: літ. А – нежитлова будівля, загальною площею 60,7 кв. м., літ. В – нежитлова будівля, загальною площею 532, 4 кв. м., літ. Г - нежитлова будівля, загальною площею 434,1 кв. м, наступну адресу: АДРЕСА_2 –А. 
15 серпня 2023 року на підставі Договору купівлі – продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бєлінським І.Д, реєстровий № 749, вищевказаний об`єкт нерухомості , що складається з: літ. А – нежитлова будівля, загальною площею 60,7 кв.м., літ. В – нежитлова будівля, загальною площею 532, 4 кв. м., нежитлова будівля, загальною площею 434,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , був проданий позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
15 серпня 2023 року на підставі Договору купівлі – продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бєлінським І.Д, реєстровий № 750, позивачем була продана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , в рівних частках кожному по , кадастровий номер: 5122083500:01:003:0059, загальною площею: 1,8723 га; цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, на якій розташований був вищезазначений об`єкт нерухомості, що належав позивачеві на праві власності.
Згідно Довідки, виданої Виконавчим комітетом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Матроського старостинського округу № 139/20-05 від 15.02.2024р. зазначено, відповідно до записів по господарської книги № 1 (2016 – 2023рр.) село Матроска Ізмаїльського району вул. Дунайська (Толбухіна), 1 є об`єктом нерухомості – нежитлова будівля свинотоварної ферми, що належала ТОВ “Авангард”, земельна ділянка сформована, присвоєно кадастровий номер: 5122083600:01:003:0059, номер об`єкту погосподарського обліку - № 1130-1. Довідка видана для пред`явлення за місцем вимоги.
Водночас, з урахуванням положень п. п. 266.7.2, п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Одеській області було винесено податкове повідомлення рішення № 0809817-2408-1502-UА51080090000065506 від 12.06.2024 року про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) в розмірі 69314,85 грн. за 2023 рік.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення про визнання суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, протиправним, позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0809817-2408-1502-UА51080090000065506 від 12.06.2024 року про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) в розмірі 69314,85 грн. за 2023 рік, винесене контролюючим органом неправомірно, безпідставно, та всупереч положенням чинного податкового законодавства України.
П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Дійсно як встановлено судом першої інстанції, зміст даних спірних правовідносин становить вирішення питання чи є належні в 2023 році на праві власності позивачу будівлі, за якими відповідач здійснив нарахування спірних податкових зобов`язань, об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Та, відповідно, чи вірно відповідач кваліфікував спірні будівлі як об`єкт оподаткування та нарахував позивачу податкові зобов`язання.
Питання сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки регулює стаття 266 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що відповідно до п. п. 266.2.1 п. 266.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності умов: така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2023 (ДК 018:2000); власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 21.05.2024 р. у справі № 600/5153/23-а.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р. № 507, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".
У 2023 році Міністерством економіки України наказом від 16.05.2023 р. № 3573 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2023, відповідно до якого нежитлові сільськогосподарські будівлі призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо, віднесено до підрозділу "Інші нежитлові будівлі" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Нежитлові сільськогосподарські будівлі").
З викладеного слідує, що до нежитлових сільськогосподарських будівель відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2023 належать до класу 1271 "Нежитлові сільськогосподарські будівлі", в тому числі будівлі для тваринництва тощо.
Тобто, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу, підрозділу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000, та з 2023 року - ДК 018-2023.
Згідно довідки, виданої Виконавчим комітетом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Матроського старостинського округу № 139/20-05 від 15.02.2024р. зазначено, що відповідно до записів по господарської книги № 1 (2016 – 2023рр.) село Матроска Ізмаїльського району вул. Дунайська (Толбухіна), 1 є об`єктом нерухомості – нежитлова будівля свинотоварної ферми, що належала ТОВ “Авангард”, земельна ділянка сформована, присвоєно кадастровий номер: 5122083600:01:003:0059, номер об`єкту погосподарського обліку - № 1130-1.
Отже, об`єкт нерухомості, що належав позивачу на праві приватної власності, щодо якого контролюючим органом нараховані податкові зобов`язання, належить до будівель/споруд, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01.04.2021 р. у справі № 820/6752/16, від 17.02.2021 р. у справі № 820/3707/17, від 24.04.2020 р. у справі № 540/2206/19, від 10.04.2020 р. у справі №823/1751/17.
У цих постановах Верховний Суд зазначив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу - спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).
Визначення поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у ст.1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 р. № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більше того, законодавець з метою визначення осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вжив також поняття виробники сільськогосподарської продукції.
Так, згідно з абз.2 ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень п.5.3 ст. 5 Податкового кодексу України.
Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 р. у справі № 140/2700/19.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач був сільськогосподарським товаровиробником відповідно до Закону України “Про особисте селянське господарство”, мала статут сільськогосподарського виробника, та, маючи земельну ділянку за вказаною адресою у власності для ведення особистого селянського господарства, на позивача поширювалася дія положення Закону України “Про особисте селянське господарство”.
Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України “Про фермерське господарство” визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Згідно підпункту "г" пункту 30.9 статті 30 Кодексу, звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги. 
Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Кодексу, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. 
Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266. статті 266 Кодексу, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. 
Враховуючи вищевказане застосування податкової пільги передбачає наявність двох умов, перша - власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2026 року зобов`язано ОСОБА_1 надати до П`ятого апеляційного адміністративного суду докази того, що вона була сільськогосподарським товаровиробником відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство» у 2023 році.
Однак доказів ведення особистого селянського господарства у 2023 році та доказів того, що ОСОБА_1 у 2023 році була сільськогосподарським товаровиробником до суду апеляційної інстанції, на його вимогу, надано не було.
Посилання на Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 420/3041/23 від 29.09.2023 року є безпідставним, оскільки воно стосувалось податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік та не підтверджує, що позивач мав пільгу зі сплати вказаного податку у 2023 році.
Враховуючи вищенаведене, у платника відсутня сукупність умов для надання пільги відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу. 
На підставі права власності та у відповідності до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті ст. 266 Кодексу позивачу цілком обґрунтовано сформовано податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З огляду на викладене, оскаржуване позивачем Рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що прийнято відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його скасування з постановленням нового рішення у справі. 
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року по справі № 420/36240/24, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький