КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/5163/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/22407/17

20 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Агро» - Вовк Наталії Анатоліївни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 листопада2025 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Провагроінест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Агро», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в:
У жовтні 2017 році  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНЕСТ» (попереднє найменування - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА»), Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО», третя особа -  ОСОБА_2 , про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16 червня 2016 року о 16 годині 16 хвилин на 46 км +139 м. автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ відбулася ДТП за участю вантажного автомобіля марки "MAN", моделі "TGA 18.480", державний номерний знак  НОМЕР_1 , з напівпричепом марки "NETAM", модель "ONCZ-39- 327А", що перебував під керуванням  ОСОБА_3 й у власності  ОСОБА_1 , та за участю автомобіля "RENAULT DUSTER", що перебував під керуванням найманого працівника ОСОБА_4  (під час виконання ним своїх трудових обов`язків), який і спричинив зіткнення транспортних засобів, й у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО» (роботодавець  ОСОБА_4 ).
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками, відтак позивачеві було заподіяно майнову шкоду.
Разом із тим, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПРОВІДНА», дійсного на дату ДТП.
Позивач зазначає, що керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» та надав усі необхідні документи, передбачені положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції Закону № 1961-IV, котра була чинна станом на час виникнення спірних правовідносин), у тому числі заяву про страхове відшкодування.
Станом на дату подання позовної заяви страховиком на користь позивача було здійснено виплату лише частини страхового відшкодування у розмірі 10 229,80 грн.
Водночас відповідно до складеного на замовлення позивача звіту № 01/06 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного позивачеві, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MAN TGA 18.480», р.н.  НОМЕР_1 , з урахуванням зносу на вузли й деталі, що підлягають заміні, складає 27 802,37 грн.; повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу на вузли й деталі, що підлягають заміні, складає 83 970,15 грн.
Таким чином, недоплачене страхове відшкодування, на думку позивача, становить: 27 802,37 грн. (вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу) - 10 229,80 грн. (виплачена частина страхового відшкодування) = 17 572,57 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування), яке позивач просив стягнути на свою користь із Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНЕСТ» (попереднє найменування - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА»).
Також позивач зазначив, що різниця між фактичним розміром шкоди (повна вартість відновлювального ремонту) і належним розміром страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу), на думку позивача, становить: 83 970,15 грн. (повна вартість відновлювального ремонту) - 27 802,37 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) = 56 167,78 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь із ТОВ «НІЖИН АГРО».
03 травня 2024року сторона позивача з урахуванням змісту висновку експерта, що надійшов до матеріалів справи, подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відтак сторона позивача просить суд стягнути із Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНЕСТ» (попереднє найменування - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА») на свою користь суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 144,93 грн., стягнути із ТОВ «НІЖИН АГРО» на свою користь різницю між фактичним розміром майнової шкоди та страховим відшкодуванням у сукупному розмірі 41 359,09 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зокрема зі сплатою судового збору та оплатою вартості проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНЕСТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНЕСТ» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 144,93 грн., судові витрати на сплату судового збору за подання позову у розмірі 147,48 грн. та судові витрати на оплату вартості проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1 147,20 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО» на користь ОСОБА_1  різницю між фактичним розміром майнової шкоди та страховим відшкодуванням у сукупному розмірі 41 359,09 грн., судові витрати на сплату судового збору за подання позову у розмірі 589,92 грн. та судові витрати на оплату вартості проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 588,80 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 01 грудня 2025 року представник відповідача ТОВ «НІЖИН АГРО» - Вовк Н.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині стягнення шкоди з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО»на користь позивача.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що апеляційне рішення, на яке покладається суд у цивільній справі, було ухвалено без належного повідомлення ТОВ «НІЖИН АГРО» або його представника про апеляційний перегляд справи про адміністративне правопорушення, що призвело до неможливості реалізувати право на захист. Таким чином, скаржник фактично був позбавлений можливості брати участь у процесі, подавати докази, пояснення або оскаржувати твердження протилежної сторони.
4 листопада 2025 року на сайті Солом`янського районного суду було розміщено офіційні відомості про справу про те, що справу призначено до судового розгляду 18 липня 2025 року о 14 год 15 хв. Ця інформація підтверджує, що скаржник неодноразово намагався брати участь у справі, контролювати стадії її розгляду, однак суд ігнорував подані клопотання та ухвалив рішення без виклику сторін, що є грубим порушенням принципів змагальності та диспозитивності, гарантованих ст. 129 Конституції України та ст. 8, 10,12 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції, який переглядав рішення Кролевецького районного суду, не надав скаржнику реальної можливості вплинути на хід розгляду. Це суперечить загальним принципам цивільного процесу (диспозитивності, рівності сторін), закріпленим у ЦПК України.
Фактичні обставини ДТП та обґрунтування заперечень які, на думку скаржника, були або ігноровані судом, або неправильно оцінені, а саме протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складений інспектором Ніжинського ВП Семенцем В.А., а справу було розглянуто Кролевецьким районним судом Сумської області, де апелянт був залучений як потерпіла сторона. Постановою Кролевецького районного суду від 07.12.2016 року встановлено, що ДТП сталася з вини ОСОБА_3 , водія MAN TGA 18.480. Апеляційний суд Сумської області скасував цю постанову без повідомлення скаржник, що порушує право на справедливий суд та участь у процесі. При цьому вину ОСОБА_2 теж не було встановлено. 
Солом`янський районний суд м. Києва при розгляді цивільної справи ігнорував заяви скаржника та не встановив реальні обставини ДТП. Характер пошкоджень та місце зіткнення доводять, що пошкодження на автомобілі RENAULT на передній лівій частині (двері/крила) відповідає удару з боку передньої частини MAN, а не рухові самого DUSTER або іншій версії. Докази, що спростовують заявлену версію позивача: протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо водія MAN; судове рішення (у справі № 579/1077/16-п), яке встановлювало обставини ДТП без вини або участі Скаржник як винуватця; - автотехнічні експертизи, схема місця ДТП, фото/відео-фіксація; пояснення водіїв і свідків. 
Судом першої інстанції ці факти не були оцінені належним чином, або проігноровані, на користь приватної оцінки шкоди та позиції Позивача. Отже, твердження Позивача про винуватість Скаржника є недоведеними, а навпаки наявні вагомі докази на користь скаржника. Позивач вимагає стягнути значну суму (як він обрахував: 56?167,78 грн), проте фактично підтверджені витрати на ремонт (акти огляду / фото / калькуляції / рахунки) не відповідають заявленому обсягу. Згідно з загальними правилами цивільної відповідальності, відшкодовувати має бути реальну шкоду, доведену належними і допустимими доказами, а не припущення чи оптимістичні розрахунки. Це ставить під сумнів правомірність вимог позивача у розмірі заявленому в позові.
11 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Агро» - Вовк Н.А. надійшло клопотання про витребування доказів та зупинення провадження у справі.
Клопотання обґрунтовано тим, що як убачається з матеріалів справи та мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції визначив третьою особою ОСОБА_2 та поклав у основу рішення обставини, пов`язані з його участю у дорожньо-транспортній пригоді. Водночас скаржнику стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За наявною інформацією складено актовий запис про смерть № 76, реєстраційний номер 00144352070, Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Разом із тим, скаржник не має можливості самостійно отримати витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян або належним чином засвідчену копію свідоцтва про смерть, оскільки не є членом сім`ї померлого та не наділений відповідними повноваженнями.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2016 року о 16 годині 16 хвилин на 46 км +139 м. автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ відбулася ДТП за участю вантажного автомобіля марки "MAN", моделі "TGA 18.480", державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки "NETAM", модель "ONCZ-39- 327А", що перебував під керуванням ОСОБА_3 , та за участю автомобіля "RENAULT DUSTER", що перебував під керуванням ОСОБА_4 .
Із матеріалів провадження у справі про адміністративне правопорушення № 579/1077/16-п вбачаються обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Із копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та адміністративних матеріалів (зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП, пояснення учасників пригоди) слідує, що станом на день вказаної ДТП ОСОБА_1 був власником ТЗ «MAN TGA 18.480», р.н. НОМЕР_1 , а ТОВ «НІЖИН АГРО» був власником іншого транспортного засобу-учасника ДТП (ТЗ «RENAULT DUSTER»).
Також із наведених матеріалів провадження у справі про адміністративне правопорушення № 579/1077/16-п випливає, що ОСОБА_4 станом на момент ДТП, учасником якої він став під час керування належним на праві приватної власності ТОВ «НІЖИН АГРО» ТЗ «RENAULT DUSTER», також перебував у трудових відносинах як найманий працівник із ТОВ «НІЖИН АГРО» як роботодавцем і виконував свої трудові обов`язки.
Наведені обставини визнаються і не заперечуються учасниками цієї справи.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, відтак позивачеві ОСОБА_1 як власникові ТЗ «MAN TGA 18.480», р.н. НОМЕР_1 , було заподіяно майнову шкоду.
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 10.02.2017 № 579/1077/16-п було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно водія ТЗ «MAN TGA 18.480», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення та встановлено, що саме порушення водієм ТЗ «RENAULT DUSTER» ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України лежало у причинному зв`язку із допущенням вищенаведеного зіткнення транспортних засобів.
Також судом встановлено, що 12 січня 2025 року було змінено назву юридичної особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на Приватне акціонерне товариство «ПРОВАГРОІНЕСТ».
В межах провадження у справі про адміністративне правопорушення №579/1077/16-п судом апеляційної інстанції було ухвалено на підставі дослідження усіх наданих учасниками пригоди доказів остаточне судове рішення, що набрало законної сили та має преюдиційне значення, згідно з яким вина у спричиненні вищезазначеного ДТП, унаслідок якого було пошкоджено майно позивача, повністю та одноосібно лежить на ОСОБА_4 , його дії лежать у прямому причинному зв`язку із завданням позивачеві шкоди через спричинення механічних пошкоджень транспортному засобу позивача, тому така вина є цілком доведеною наявними у матеріалах справи доказами та при цьому не спростованою відповідачами і третьою особою у порядку ч. 2 ст. 1166 ЦК України.
Як слідує із копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та витягу із Централізованої бази даних МТСБУ на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність ТОВ «НІЖИН АГРО» як власника вищевказаного ТЗ «RENAULT DUSTER» та ОСОБА_4 як користувача (водія) цього транспортного засобу за шкоду, заподіяну майну третіх осіб у зв`язку із його експлуатацією, на момент настання ДТП була застрахована відповідно до чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПРОВІДНА», дійсного на дату ДТП.
Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» із заявою про страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП від 16 червня 2016 року.
Із витягу щодо розміру здійсненої страхової виплати вбачається, що страховиком на користь позивача було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 10 229,80 грн.
Не погоджуючись із проведеною страховиком оцінкою збитків, позивач самостійно замовив проведення оцінки матеріального збитку внаслідок ДТП.
Відповідно до складеного на замовлення позивача звіту № 01/06 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного позивачеві, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MAN TGA 18.480», р.н. НОМЕР_1 , з урахуванням зносу на вузли й деталі, що підлягають заміні, складає 27 802,37 грн.; повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу на вузли й деталі, що підлягають заміні, складає 83 970,15 грн.
Згідно висновку Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-23/60477-АВ від 03 січня 2024 року, дійсна вартість відновлювального ремонту ТЗ «MAN TGA 18.480», р.н. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ станом на дату ДТП становить 20 374,73 грн.; дійсна повна вартість відновлювального ремонту цього ж ТЗ без ПДВ станом на дату ДТП становить 61 733,82 грн.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.1172 ЦК України.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування.
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
Отже, системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 червня 2019 в справі № 562/2018/16-ц (провадження № 61-30029св18).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Крім цього, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Висновки про те, що завдавач шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, повинен відшкодувати потерпілому різницю між повною вартістю відновлювального ремонту як завданим реальним збитком (підтверджені, зокрема, звітом автотоварознавчого дослідження чи висновком судового експерта витрати, які особа зробила або мусить зробити для повного відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які або виконані, або настануть в майбутньому) та страховою виплатою (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) сформовані, зокрема, у Постановах ВС по справах: від 16.11.2022 № 335/2566/18; від 09.11.2022 № 212/7628/21; від 09.11.2022 № 366/2985/19; від 17.08.2022 № 752/11128/18; від 17.08.2022 № 761/15232/18; від 06.07.2022 № 442/3107/21; від 29.06.2022 № 489/4987/19; від 08.06.2022 № 757/20129/16-ц; від 08.06.2022 № 756/11809/18; від 25.05.2022 № 503/1597/16-ц; від 18.05.2022 № 686/24364/17; від 14.04.2022 № 205/7747/18; від 12.04.2022 № 373/1392/20; від 30.03.2022 № 734/3711/16; від 09.02.2022 № 567/881/18; від 02.02.2022 № 712/7104/19; від 02.02.2022 № 757/54513/16; від 02.02.2022 № 215/2829/16-ц; від 26.01.2022 № 465/674/19; від 26.01.2022 № 204/5403/18; від 19.01.2022 № 350/1376/19; від 19.01.2022 № 640/15546/17.
Більше того, згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно.
Тому відшкодуванню з боку роботодавця фактичного заподіювача шкоди, завданої у зв`язку та під час виконання ним своїх трудових обов`язків, на користь потерпілої особи підлягає різниця між фактичним розміром шкоди (повною вартістю відновлювального ремонту автомобіля без ПДВ) та належним розміром страхового відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу без ПДВ.
У зв`язку з тим, що у позивача відсутнє документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля і відповідну відсутність підстав для включення у розмір відшкодування розміру податку на додану вартість, невідшкодована позивачеві з боку відповідача ТОВ «НІЖИН АГРО» майнова шкода становить різницю між повною фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля без ПДВ на витрачені матеріали та замінні складники як фактичним розміром шкоди і вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ на витрачені матеріали та замінні складники як належного розміру страхового відшкодування: 61 733,82 грн. - 20 374,73 грн. = 41 359,09 грн.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції принципів змагальності, диспозитивності та рівності сторін є необґрунтованими та не знаходять підтвердження матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними у справі судовими повістками та довідками про доставку електронних документів. Апелянт мав можливість реалізувати надані йому процесуальні права, зокрема подати пояснення, докази, заяви та клопотання, а також скористався правом на апеляційне оскарження судового рішення.
Сам по собі розгляд справи без виклику сторін або за відсутності сторін, належним чином повідомлених про судове засідання, не свідчить про порушення принципів змагальності та рівності сторін, оскільки така форма розгляду передбачена нормами Цивільного процесуального кодексу України.
Апелянт також не конкретизував, які саме його процесуальні права були порушені, які клопотання судом залишені без розгляду та яким чином такі дії суду вплинули на правильність ухваленого рішення. Узагальнені посилання на порушення принципів цивільного судочинства без наведення конкретних порушень та без доказів їх істотності не є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і зміни судового рішення немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
Щодо клопотання представника скаржника про витребування доказів та зупинення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 
Особа, яка подала клопотання, не навела жодних об`єктивних причин, що унеможливлювали б самостійне отримання відповідних доказів, не надала підтверджень звернення до відповідних органів або осіб із запитами про надання інформації чи документів, а також не довела вжиття заходів для самостійного отримання таких доказів.
За таких обставин підстави для витребування доказів судом апеляційної інстанції відсутні.
Крім того, заявлене клопотання про зупинення провадження у справі є похідним від клопотання про витребування доказів. Оскільки підстав для витребування доказів судом не встановлено, підстави для зупинення провадження у справі також відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Агро» - Вовк Н.А. про витребування доказів та зупинення провадження у справі як необґрунтованого.
Керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 6, 28, 29, 36 Закону України «Про обо`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 77, 78, 81, 103, 106, 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжин Агро» - Вовк Наталії Анатоліївни - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 листопада2025 року - залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Судді: