Справа № 750/14023/25
Провадження № 2/750/410/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
судді – Рахманкулової І.П.,
секретаря – Левченка К.С.,
за участю представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 
третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

в с т а н о в и в:

у жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 620372 грн. 13 коп.
Обґрунтовано позов тим, що 18 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11171942000, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти, в іноземній валюті в сумі 47500,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. 30.01.2009, 25.05.2009, 15.07.2010 та 24.02.2012 між вказаними вище сторонами було укладено інші додаткові угоди до кредитного договору № 11171942000 від 18.06.2007. Також, в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором, 18.06.2007 між ОСОБА_3 та банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. та зареєстрований за № 680, в реєстрі заборон за № 83/681, згідно з яким відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення магазину непродовольчих товарів, загальною площею 40,1 (сорок цілих одна десята) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.08.2006 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 31.07.2006 № 187. Договором про внесення змін № 1 від 24.02.2012 до іпотечного договору №30007Z205 від 18.06.2007, сторонами були внесені зміни до договору іпотеки. З квітня 2015 року ОСОБА_2 припинив виконувати кредитні зобов`язання, порушуючи умови кредитного договору.
21 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (скорочена назва - АТ «УкрСиббанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №27. Згідно умов Договору факторингу, АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за Кредитним договором № 11171942000 від 18.06.2007 та за відповідним Іпотечним Договором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до Договору, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав нового кредитора за Кредитним договором.
Позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Відповідач ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження перерахування йому кредитних коштів, а згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 22.02.2016 за №38-6-9/28-41 станом на 22.02.2016 у нього не було не погашених кредитів в цьому банку. Крім того, ОСОБА_3 є майновим поручителем, а тому не є належним відповідачем у справі про стягнення заборгованості за договором кредиту. Також позивач пропустив строк позовної давності, так як 21.09.2015 позивач направив йому вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, тобто було змінено строк виконання основного зобов`язання, а тому строк позовної давності закінчився 22.09.2018. 
Представник позивача засобами поштового зв`язку надіслала відповідь на відзив, в якому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_2 визнав взяті на себе зобов`язання у відповіді на вимогу про погашення заборгованості, а отже і факт отримання грошових коштів, також, додатковим аргументом є підписання додаткових угод ОСОБА_2 , яке б не відбулося, якщо б заборгованості не існувало. Щодо строку позовної давності представник позивача зазначає, що відповідно до частини 2 статті 264 ЦК України – позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи довготривалі судові провадження, які були спрямовані на відновлення позивачем порушеного цивільного права, пов`язаних із невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного) та прийнятої постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.09.2019 у справі №825/369/17 перервали строки позовної давності, а отже відлік строків позовної давності на думку позивача слід рахувати з 25.09.2019. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому просив розглядати справу без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.
Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
У судовому засіданні встановлено, що 18.06.2007 р між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 11171942000, у відповідності до якого Банк надав грошовий кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 47500,00 доларів США на строк до 15.06.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 19,5% (а.с. 12-15).
25.05.2009 між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» була укладена Додаткова Угода № 2 до Кредитного договору, яка передбачала зміну розміру припустимої заборгованості по Графіку. (а.с.29-30)
15.07.2010 р. між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» укладена додаткова угода № 3 до Кредитного Договору із умовами, що передбачають внесення змін до Графіку платежів із визначенням сукупності вартості кредиту та строків здійснення платежів (а.с.31). 
Пунктом 1.2. цієї Додаткової угоди, сторони визначили суму заборгованості по кредиту у розмірі 39 677,19 доларів США та дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту.
Відповідно до пункту 2.1. Додаткової угоди № 3 від 15.07.2010, було визначено суму ануїтетного платежу у розмірі 687,87 доларів США, що включає в себе разом суму сплати основного боргу за кредитом та проценти за користування кредитом.
Як зазначає позивач у своєму позові, умови підписаної Додаткової угоди № 3 від 15.07.2010, боржник виконував частково, про що свідчать платежі боржника зазначені у виписці з кредитного договору у сумах погашення основної суми кредиту у доларах США (стовбчик №3 Додатку № 2 «Графік платежів із визначенням сукупності вартості кредиту»), проте, оплата процентів, визначених Додатком № 2, боржником не здійснювалася, що в подальшому утворило заборгованість.
24 лютого 2014 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода № 4 до Кредитного Договору, із угодженим Графіком здійснення платежів, відповідно до якого 15.06.2022 визначено останнім днем погашення суми кредиту (а.с. 34-38).
В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором, 18.06.2007 між ОСОБА_3 та банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. та зареєстрований за № 680, в реєстрі заборон за № 83/681, згідно з яким відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення магазину непродовольчих товарів, загальною площею 40,1 (сорок цілих одна десята) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.08.2006 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 31.07.2006 № 187 (а/с 32-35). Договором про внесення змін № 1 від 24.02.2012 до іпотечного договору №30007Z205 від 18.06.2007, сторонами були внесені зміни до договору іпотеки (а.с. 19-22).
В іпотечному договорі від 18.06.2007 визначена вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін в сумі 319878 грн.
21.09.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (найменування змінено на товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс») було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11171942000 від 18.06.2007, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 39-42).
Сплата коштів ТОВ ФК «Довіра та гарантія» на рахунок АТ «Укрсиббанк» за відступлення права вимоги згідно договору факторингу підтверджується платіжними дорученнями на а.с.81 та на звороті.
Згідно реєстру боржників під №182 до позивача перейшло право вимоги по кредитному договору №11171942000, де боржником зазначений ОСОБА_2 , загальна заборгованість в розмірі 620372 грн. 13 коп. та за договором іпотеки.
Позивачем до позовної заяви надано виписку по кредитному договору, де відображено дебет та кредит по кредитному договору №11171942000, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , за період з 18.06.2007 по 25.09.2015 (а.с.45-52).
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 після 25.09.2015 вносились кошти згідно умов кредитного договору, позивачем не надано.
21.09.2015 ТОВ ФК «Довіра та гарантія» на адресу відповідача направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої позивач повідомляє відповідачу про укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договору факторингу та пропонує до 30 жовтня 2015 року сплатити суму заборгованості по кредитному договору у розмірі 620372 грн. 13 коп. (а.с. 44).
У відповіді ОСОБА_2 на цю вимогу, яка надійшла до позивача 30.11.2015 та зареєстрована за №6344, останній не погодився з достроковим поверненням коштів та запропонував узгодити новий графік платежів (а.с.56)
Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів по кредитному договору після надходження до нього вимоги про дострокове повернення кредиту та про вжиття позивачем заходів щодо стягнення боргу з основного боржника.
14 грудня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зверталося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_3 , в якому просило в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (за Договором про надання кредиту № 11171942000 від 18.06.2007, укладеного з Акціонерним товариством «УкрСиббанк») перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в розмірі 319878 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки – приміщення магазину непродовольчих товарів, загальною площею 40,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданного 09.08.2006 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 31.07.2006 № 187, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 319878 грн., в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року у справі № 750/13514/17 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Представник позивача у відповіді на відзив щодо зробленої відповідачем заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, просить суд врахувати, що строк позовної давності слід відраховувати з наступного дня після ухвалення Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду постанови від 24 вересня 2019 року у справі №825/369/17.
З постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 у справі №825/369/17 слідує, що ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В.,3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24667391 від 23.09.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. про державну реєстрацію іпотеки, яким було зареєстровано зміну іпотекодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»;
- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповську О.В. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав, проведеної на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.09.2015 № 24667391;
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30673521 від 28.07.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про державну реєстрацію іпотеки, яким було зареєстровано право власності на нежиле приміщення магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»;
- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Г.В. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав, проведеної на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2016 № 30673521 (а.с.82-84)
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30673521 від 28.07.2016.
Проте, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 825/369/17 скасовано. Провадження у справі № 825/369/17 закрито. Роз`яснено позивачеві, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
За вимогами частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Верховний Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 27 жовтня 2021 року звернув увагу на необхідність узгодження судової практики щодо вирішення подібних спорів:
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 вересня 2021 року залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності. Мотивував тим, що банк, звернувшись 25 травня 2015 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 28 червня 2015 року (тридцять другий день після отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою.
Аналогічний висновок за подібних спірних правовідносин зробили Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 522/13957/18, від 18 жовтня 2022 року у справі № 750/11071/20, від 25 жовтня 2022 року у справі № 686/25261/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 лютого 2022 року у справі № 686/15301/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі № 755/5440/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 911/1850/18. З огляду на вказане для забезпечення єдності судової практики щодо застосування позовної давності до основної та додаткової вимог слід відступити від протилежного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 423/1642/15-ц (про те, що подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки перериває позовну давність за вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням).
В даній справі позивач, надіславши боржнику за кредитним договором ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення боргу в розмірі 620372 грн. 13 коп. до 30 жовтня 2015 року, змінив строк виконання зобов`язання.
Безпідставним є посилання представника позивача на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року, якою скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 825/369/17, як на підставу переривання строку позовної давності, адже у цій справі з позовом до суду зверталася саме майновий поручитель ОСОБА_3 , а не позивач.
Отримавши 30 листопада 2015 року від ОСОБА_2 відповідь на вимогу з відмовою достроково повертати кошти за кредитним договором, позивач вперше звернувся до відповідача ОСОБА_2 з позовом лише 10 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплив у листопаді 2018 року.
Суд враховує, що позивач звертався з позовом до майнового поручителя ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року у справі №750/13514/17 у задоволенні позову було відмовлено, проте звернення з позовом до майнового поручителя не є підставою для переривання строку позовної давності до основного боржника, адже солідарна відповідальність в даному випадку не застосовується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 у справі №755/13805/16-ц (14-208цс21) виснувала, що слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).
А тому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що довготривалі судові провадження, які були спрямовані на відновлення позивачем порушеного цивільного права, пов`язаних із невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного) та прийнятої Постанови Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду від 24.09.2019 переривали строки позовної давності.
Таким чином, суд враховує, що заборгованість відповідача ОСОБА_2 за Договором про надання кредиту № 11171942000 від 18.06.2007, укладеного з Акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підтверджена належними доказами, розмір цього боргу відповідачем не спростовано, проте, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, у задоволенні вимог про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2 слід відмовити.
Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за Договором про надання кредиту № 11171942000 від 18.06.2007 в розмірі 620372 грн. 13 коп., суд зазначає таке.
Відповідно до укладеного 18.06.2007 між ОСОБА_3 та банком договору іпотеки, відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення магазину непродовольчих товарів, загальною площею 40,1 (сорок цілих одна десята) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою заперечення виконання зобов`язань основним боржником по кредитному договору № 11171942000 від 18.06.2007, тобто вона виступила майновим поручителем.
Правовідносини з іпотеки врегульовані як у ЦК України так і у Законі № 898-IV.
Відповідно до Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Безпосередньо Законом № 898-IV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без основного зобов`язання.
Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.
Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №161/6253/15-ц від 05 травня 2020 року (провадження №14-32цс20) звернуто увагу на те, що необхідно враховувати, що згідно зі статтею 546 ЦК України порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.
Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтям 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14).
Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем.
Отже, боржник за основним зобов`язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (стаття 541 ЦК України).
Законом № 898-IV солідарної відповідальності боржника за основним зобов`язанням та майнового поручителя в разі порушення боржником зобов`язання не передбачено. Крім того, у цьому Законі в частині першій статті 11 визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги до ОСОБА_3 , заявлені позивачем як до солідарного боржника про стягнення заборгованості за договором кредиту, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 17.04.2026.

Суддя