ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.04.2026	Справа № 910/164/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВТ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецметтранс", про стягнення 1 251 672,79 грн,

за участю представників:
позивача: Гріцева В.Б.;
відповідача: Бойко Г.Є.;
третьої особи: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВТ" (далі - Підприємство) 1 251 672,79 грн, з яких: 1 012 850,71 грн - неустойка, нарахована в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за укладеним між сторонами договором про транспортно-експедиційне обслуговування від 3 лютого 2025 року № PVT-030225-ТЕХ, 238 822,08 грн - збитки (додаткові витрати), понесені позивачем у зв`язку із залученням третіх осіб для виконання зобов`язань відповідача за вказаним правочином.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 січня 2026 року було відкрито провадження у справі № 910/164/26, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 лютого 2026 року. Цією ж ухвалою залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецметтранс" до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
13 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшли докази направлення третій особі копій позовної заяви з додатками.
27 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від 26 січня 2026 року, у якому останній проти задоволення позову заперечував, оскільки укладеним між сторонами договором передбачено, що конкретні умови перевезень визначаються у додатках та інструкціях позивача. Позивач зобов`язаний подавати заявки на відвантаження не пізніше ніж за 10 днів до його початку. Однак, Товариство подало відповідачу спірну заявку № 2 з порушенням вказаного строку. Відтак, на думку відповідача, він правомірно відмовив у наданні обумовлених договором послуг на підставі частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки обов`язок Підприємства із забезпечення спірного перевезення виникає лише за умови належного виконання зустрічного зобов`язання позивача з надання спірної заявки у встановленому договором порядку. Зазначене виключає можливість нарахування спірних сум штрафних санкцій. У свою чергу, попередні фактичні господарські відносини між сторонами, у тому числі щодо виконання умов вказаного договору за іншими заявками позивача, не змінюють вищевказаного обов`язку позивача та не є предметом розгляду в цій справі. Крім того, відповідач зазначав, що частину вагонів було переадресовано ще до отримання простроченої заявки. Оскільки позивач не довів наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача, зазначене виключає можливість стягнення з відповідача спірної суми збитків, а відтак і задоволення вказаного позову.
30 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, у якій останній заперечував проти доводів відповідача про порушення Товариством строку подання заявки для перевезення, оскільки на 11 вересня 2025 року відповідач мав у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію для належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором. При цьому, відповідач самостійно замовив вагони й розпочав фактичне виконання перевезення до отримання спірної заявки № 2 від позивача. Позивач наголошував на тому, що інструкції є похідними від додатків до договору й не є визначальними для виконання покладеного на відповідача обов`язку, у зв`язку з чим посилання останнього на приписи статті 538 ЦК України є необґрунтованими. Крім того, відповідач порушив принцип добросовісності та допустив суперечливу поведінку, спочатку розпочавши виконання, а потім відмовившись від нього. Умовами укладеного між сторонами договору прямо передбачений обов`язок відповідача відшкодувати збитки у вигляді додаткових витрат позивача, пов`язаних із залученням третьої особи до виконання перевезення, що спростовує доводи Підприємства в частині недоведення наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення в його діях.
4 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення від вказаної дати, у яких останній навів свої аргументи на спростування доводів позивача, викладених у відповіді на відзив.
9 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від цієї ж дати про об`єднання в одне провадження справ № 910/164/26 та № 910/294/26 (суддя Літвінова М.Є.). 
11 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 10 лютого 2026 року про долучення до матеріалів даної справи копії ухвали Господарського суду міста Києва від 9 лютого 2026 року в справі № 910/294/26 (суддя Літвінова М.Є.) про перехід з спрощеного позовного провадження в загальне.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 лютого 2026 року в задоволенні клопотання Товариства від 9 лютого 2026 року про об`єднання в одне провадження справ: № 910/164/26, № 910/294/26, - відмовлено. 
У підготовчому засіданні 12 лютого 2026 року суд постановив протокольну ухвалу про продовження з власної ініціативи строку підготовчого провадження на 30 днів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12 березня 2026 року.
У судовому засіданні 12 березня 2026 року судом було оголошено перерву до 7 квітня 2026 року.
16 березня 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява від 13 березня 2026 року про участь його представника в призначеному засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 17 березня 2026 року задоволено.
У судовому засіданні представник Товариства підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити.
Третя особа про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та в установленому законом порядку, однак явку своїх повноважних представників у призначені засідання не забезпечила. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від зазначеної особи не надходило.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд

ВСТАНОВИВ:

3 лютого 2025 року між Товариством і Підприємством було укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування від 3 лютого 2025 року № PVT-030225-ТЕХ, за умовами якого останнє зобов`язалось за плату й за рахунок Товариства організувати відвантаження й перевезення вантажів (сільськогосподарської продукції) власним або залученим залізничним транспортом по території України або за межами України відповідно до погоджених сторонами додатків до цього правочину, а Товариство - сплатити експедитору належну плату за надані останнім послуги.
За частинами 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом така форма для цього виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Вказаний правочин підписаний кваліфікованими електронними підписами (далі - КЕП) повноважних осіб його сторін за допомогою платформи "Вчасно", а також скріплений їх електронними печатками.
Відповідно до пунктів 1.3., 1.5., 1.6. договору обсяг вантажу, його найменування, періоди відвантаження, вартість послуг експедитора й інші умови відвантаження вантажів, визначаються в додатках до цього правочину та відповідних інструкціях Товариства. В інструкціях визначається інформація щодо найменування й характеристик вантажу, пункту й станції навантаження, обсягів перевезення, строків початку й кінця навантаження, найменування й коду станції призначення, найменування й коду вантажоодержувача, видів супровідних документів, а також інша додаткова інформація, яка, на думку клієнта, необхідна експедитору для відвантаження вантажів. Інструкції надаються на виконання відповідного додатку до цього договору та не можуть йому суперечити. Підприємство підтверджує та визнає, що час надання транспортних засобів для відправлення й перевезення вантажу клієнта є істотною умовою договору і в разі затримки на стороні експедитора Товариство може зазнати значних збитків. Експедитор погоджується з тим, що якщо збитки виникнуть у зв`язку з невиконаними зобов`язаннями на його стороні, він повинен повністю відшкодувати їх клієнту незалежно від суми винагороди, що підлягає сплаті за цим правочином.
За пунктом 1.4. договору послуги експедитора включають: організацію відвантаження та перевезення вантажів Товариства залізничним транспортом територією України; фрахт транспортних засобів (залізничних вагонів тощо) або використання власних транспортних засобів (залізничних вагонів тощо) з метою забезпечення подачі таких транспортних засобів у порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення та відвантаження вантажів Товариства; ведення обліку надходження та відправлення вантажів із залізничних станцій, складів, терміналів або інших об`єктів; організацію експертизи вантажів; організацію охорони вантажів клієнта під час їх перевезення, перевалки та зберігання; надання в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявок на відправлення вантажів та нарядів на відвантаження; здійснення оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; представництво інтересів Товариства на пунктах відвантаження (елеваторах, хлібоприймальних підприємствах (ХПП), комбікормових заводах (ККЗ) тощо; здійснення розрахунків з залізницями, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів; переадресування вагонів з вантажами Товариства; оформлення документів та організацію роботи відповідно до митних, карантинних і санітарних вимог; надання інших транспортно-експедиторських послуг відповідно до статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за окремими замовленням Товариства; надання інших допоміжних і супутніх послуг.
Підприємство зобов`язане, зокрема: організовувати перевезення вантажів Товариства власним залізничним транспортом або залученим залізничним транспортом третіх осіб по території України відповідно до укладеного сторонами додатку до цього договору та інструкцій клієнта; у строки та місце, визначені сторонами в додатку та/або визначені клієнтом в інструкціях, забезпечити подачу транспорту, придатного для перевезення заявленого вантажу згідно вимог чинного законодавства України; здійснювати оперативний контроль за рухом вантажу, інформувати клієнта про всі зміни в ході перевезення, які тягнуть або можуть потягнути за собою порушення строків доставки вантажу, або незабезпечення його збереження; забезпечити відвантаження та перевезення всієї кількості вантажу, яка заявлена клієнтом до відвантаження та перевезення; згідно відповідного додатку до цього договору та інструкцій на відвантаження від клієнта забезпечити подання заявки на перевезення вантажу в Управління залізниць і на станціях відправлення, а також подання рухомого складу (залізничних вагонів) під завантаження вантажу клієнта; неухильно виконувати інструкції відповідно до умов, визначених клієнтом у такій інструкції та згідно з відповідним додатком до цього договору; вживати всіх необхідних заходів по відвантаженню всього заявленого клієнтом у додатку до цього договору обсягу вантажу (пункти 2.1.1.-2.1.5., 2.1.13. вказаного правочину).
У свою чергу, Товариство зобов`язалось, зокрема: не пізніше ніж за 10 днів до початку навантаження відповідного обсягу вантажу подати Підприємству інструкції; у порядку, передбаченому даним договором, сплатити належну Підприємству плату за надані послуги (пункти 2.2.1., 2.2.5. вказаного правочину).
Відповідно до пунктів 3.1.-3.4. договору його загальна вартість складається з вартостей наданих Товариству послуг протягом строку дії цього правочину. Вартість послуг (розмір плати тощо) експедитора є фіксованою та погоджується у додатках до цього договору. Усі можливі витрати включені експедитором у суму його винагороди. Розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підприємства в такому порядку: передплата в розмірі 60 % від розрахованої на підставі відповідно додатку та інструкції суми вартості послуг експедитора - протягом 3-х робочих днів з дати отримання рахунку клієнтом; 20 % від розрахованої на підставі відповідно додатку та інструкції суми сплачуються клієнтом після приймання вантажоодержувачем вантажу на основі кількості вивантаженого вантажу, яка визначається на підставі зведення портового експедитора, складеного в пункті вивантаження. Зобов`язання клієнта з оплати залишкових 20 % вартості наданих експедитором послуг виникає після реєстрації останнім податкової накладної з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних на повну вартість наданих за відповідним первинним документом послуг та після надання експедитором на електронну адресу клієнта: vat@agromino.com, повідомлення про проведення такої реєстрації, згідно вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) та вказівок Товариства. 
Факт надання експедитором послуг за договором засвідчується актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним сторонами (пункт 3.6. вказаного правочину).
Відповідно до пункту 3.11. договору, у випадку збільшення AT "Укрзалізниця" тарифу на залізничні перевезення, експедитор має право запропонувати Товариству збільшити вартість послуг на суму такого збільшення, повідомивши клієнта про свій намір не пізніше ніж за 14 календарних днів до бажаної дати зміни вартості послуг за відповідним додатком до цього правочину та надати обґрунтований розрахунок запропонованого нового розміру вартості послуг разом з документами, які підтверджують офіційний факт збільшення тарифу на залізничні перевезення або посилання на наявність офіційного повідомлення про зміну тарифу на залізничні перевезення на офіційному сайті AT "Укрзалізниця". З метою уникнення будь-яких сумнівів, сторони дійшли згоди про те, що збільшення вартості вагонної складової у складі вартості послуг (розміру плати) експедитора в зв`язку з використанням останнім (фрахт, оренда тощо) вагонів парку Філії "Центру транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" не є підставою для збільшення відповідної вартості послуг (розміру плати) експедитора. Взаємне погодження сторонами нових тарифів і вартості послуг оформлюється додатком або додатковою угодою до цього договору. Нові тарифи та вартість послуг не поширюються на вантажі клієнта, що знаходяться в дорозі. У випадку відмови клієнта погодити нові запропоновані експедитором тарифи та розмір вартості послуг, останній має право відмовитися від подальшого надання послуг транспортного експедирування, пов`язаних з перевезенням вантажів за відповідним додатком, за виключенням тих вантажів, які знаходяться в дорозі.
За пунктом 5.7. вказаного правочину, у разі порушення визначених договором або інструкцією строків відвантаження вантажу або строків подання транспортних засобів під завантаження, експедитор сплачує клієнту штрафну санкцію у вигляді неустойки в розмірі 0,5% від відповідної вартості послуг експедитора за таке відвантаження за кожен день прострочення. У разі порушення строків відвантаження більше ніж на 5 днів, експедитор додатково сплачує клієнту штраф у розмірі 10 % від відповідної вартості послуг експедитора. У разі порушення строків відвантаження більше ніж на 10 днів, експедитор додатково сплачує клієнту штраф у розмірі 20 % від відповідної вартості послуг. Нарахування штрафної неустойки починається з дня, коли зобов`язання експедитора мало бути виконане та припиняється у день його повного виконання.
У випадку немотивованої відмови експедитора від надання послуг за договором або відповідним додатком до нього, за вимогою (претензією) клієнта експедитор зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості перевезення відповідного обсягу вантажу згідно відповідного додатку до даного правочину та відповідної інструкції (пункт 5.8. договору).
Відповідно до пункту 5.9. вказаного правочину, у випадку несвоєчасного подання експедитором транспортного засобу для перевезення вантажу (або надання транспортного(-них) засобу(-бів) із затримкою на 12 і більше годин, ніж це визначено в інструкції), експедитор за вимогою (претензією) клієнта зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 000,00 грн за кожну замовлену, але не надану для перевезення одиницю транспортного засобу та відшкодувати збиток, заподіяний клієнту понад суми штрафу.
За пунктом 5.16. договору, у разі укладення клієнтом договору транспортного експедирування або перевезення з третіми особами, в зв`язку з порушенням експедитором строків подачі транспортних засобів під завантаження або неподанням транспортних засобів для відвантаження вантажів, експедитор зобов`язаний компенсувати Товариству збитки (додаткові витрати) у розмірі різниці між вартістю послуг експедитора за цим правочином та вартістю послуг за договором із залученою третьою стороною.
Якщо інше не передбачене у цьому договорі, документи або повідомлення (їх паперові копії тощо), які підписані за допомогою кваліфікованого електронного підпису та відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися стороною, від імені якої вони були відправлені. Якщо інше не передбачене в цьому договорі, документ, переданий засобами електронної пошти, вважається одержаним адресатом через одну годину з моменту відправлення автором повідомлення в електронній формі. Сторони визнають, що будь-які повідомлення, листи або документи експедитора без кваліфікованого електронного підпису останнього, що відправлені з електронних адрес: pvt@pvt.in.ua та i.skiba@pvt.in.ua на будь-яку з електронних адреси Товариства: Alina.Siruk@agromino.com, exportsales@agromino.com, - вважаються такими, що відправлені належним чином, повноважною особою Підприємства та з дотриманням умов цього правочину. Сторони визнають, що будь-які повідомлення, листи або документи, які відправлені з однієї з наступних електронних адрес: Alina.Siruk@agromino.com, exportsales@agromino.com, на електроні адреси експедитора: pvt@pvt.in.ua та i.skiba@pvt.in.ua, - вважаються такими, що відправлені належним чином та з дотриманням умов цього правочину. Узгодження, підписання та доставка договору, додатків та додаткових угод до нього, заявок, первинних документів та будь-яких інших документів, складених у зв`язку з виконанням сторонами своїх зобов`язань за договором, можуть здійснюватися із застосуванням сервісів електронного документообігу "Вчасно", "M.E.Doc" або інших аналогів, використання яких узгоджено сторонами. У такому випадку документи, відправлені з використанням сервісів електронного документообігу, вважаються доставленими в дату, зазначену в інформаційному повідомленні відповідного сервісу про дату доставлення відповідного документа іншій стороні, а узгодження та підписання таких документів здійснюється протягом строків, визначених цим правочином для узгодження та підписання електронних (сканованих) копій таких документів (пункт 7.4. договору).
Відповідно до пунктів 7.1., 7.2. вказаного правочину останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31 грудня 2025 року, а в частині зобов`язань, що є невиконаними на вказану дату, - до повного виконання сторонами цих зобов`язань за договором. Зміни в договір можуть бути внесені по взаємній згоді сторін, що оформляється додатковою угодою до договору. Зміни, доповнення, додаткові угоди до договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу лише у випадку, якщо вони складені в письмовій формі й підписані уповноваженими представниками сторін.
У додатку № 1 до договору сторони погодили, що комплексна ставка за одну відправлену тонну пшениці у вагоні власного парку, враховуючи залізничний тариф, з елеватора ТОВ "Самійлівський елеватор" (станція відправлення Самійлівка) до станції призначення "Одеса-Порт експ." становить 552,00 грн з ПДВ. Цей додаток підписаний повноважними представниками сторін і скріплений їх електронними печатками у визначеному договором порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами під час розгляду даної справи, обумовлені додатком № 1 до договору послуги були виконані відповідачем та оплачені позивачем в повному обсязі. Будь-які зауваження щодо порядку виконання умов вказаного додатку у сторін відсутні. 
2 вересня 2025 року між сторонами в установленому договором порядку було підписано додаток № 2 до договору, за умовами якого Підприємство зобов`язалось надати Товариству транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з відвантаженням зерна соняшника у кількості до 4 000,00 тонн у період з 5 вересня 2025 року по 25 вересня 2025 року зі станції Гракове (код станції 430601, Південної залізниці) до станції призначення - Берегова (код станції 400502, Одеська залізниця). Розмір плати експедитора за відвантаження однієї тонни вантажу складає 990,00 грн без ПДВ.
Відповідно до пунктів 2, 3 вказаного додатку № 2 кількість вантажу для відвантаження за цим додатком становить максимальну кількість вантажу, який клієнт бажає, а експедитор погоджується відправляти протягом вищезазначеного строку відвантаження. Клієнт на свій розсуд визначає кількість вантажу для відправлення та остаточну кількість вантажу в межах визначеної у цьому додатку максимальної кількості вантажу, а експедитор погоджується своєчасно та належним чином відвантажувати ту кількість вантажу, яка буде йому передана клієнтом. Остаточна кількість вантажу до відвантаження за цим додатком визначається на підставі загальної кількості вантажу, переданого клієнтом експедитору для відвантаження за цим додатком протягом строку відвантаження, та не може перевищувати визначену в цьому додатку максимальну кількість вантажу. Загальна кількість вантажу не може бути меншою від маси вантажу, необхідної для завантаження вагонів, відправлених експедитором на виконання інструкцій клієнта в межах обсягу, визначеного цим додатком. Експедитор гарантує та запевняє, що у нього є в наявності уся необхідна матеріально-технічна база для виконання цього додатку та договору в повному обсязі, укладені всі необхідні для виконання цього додатку договори з третіми особами, у тому числі договори перевезення вантажів; в експедитора є в наявності (або будуть в наявності на момент виконання зобов`язань) власні або орендовані транспортні засоби, кількість яких є необхідною та достатньою для належного й своєчасного відвантаження вантажу клієнта, у кількості, у строки, за маршрутами перевезення, визначанні сторонами в цьому додатку.
Цей додаток набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору (пункт 7 вказаного додатку).
З матеріалів справи вбачається, що 5 вересня 2025 року позивач направив на визначену договором електронну пошту відповідача інструкцію на відвантаження вантажу (заявка від 5 вересня 2025 року № 1) згідно з додатком № 2 до договору з такими умовами навантаження: 1 200,00 тон соняшнику, станція відправлення Гракове (код 430601), станція призначення Берегова (код 400502), період відвантаження з 5 вересня 2025 року по 14 вересня 2025 року, вантажоотримувач ТОВ "Олсідз Блек Сі". Вказана заявка позивача була прийнята до виконання відповідачем без жодних заперечень та зауважень шляхом направлення у визначеному договором порядку на електронну пошту позивача на погодження останньому календарний план відвантаження № 102152 на 29 залізничних вагонів, який вподальшому було подано до АТ "Укрзалізниця".
З наявних у матеріалах справи копій планів перевезень (форма ГУ-12) № 102152 і № 102689 вбачається, що на виконання умов договору та додатку № 2 до нього відповідач подав до АТ "Укрзалізниця" електронну заявку від 5 вересня 2025 року на подання 29 залізничних вагонів (загальною місткістю 1 450,00 тонн) на станцію Гракове Південної залізниці під завантаження вантажу соняшника з метою його подальшого відправлення на станцію Берегова Одеської залізниці, вантажоотримувач - ТОВ "Олсідз Блек Сі". Також Підприємство подало електронну заявку від 11 вересня 2025 року для подання 13 залізничних вагонів (загальною місткістю 910,00 тонн) на станцію Гракове Південної залізниці під завантаження вантажу соняшника з метою його подальшого відправлення на станцію Берегова Одеської залізниці вантажоотримувачу - ТОВ "Олсідз Блек Сі".
З наявних у матеріалах справи копій листів АТ "Укрзалізниця" від 9 жовтня 2025 року №НЗ-1-41/1738н та від 15 жовтня 2025 року № НЗ-1-41/1793н, наданих у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 29 вересня 2025 року № 3/09 вбачається, що в календарному плані відвантаження відповідача по станції Гракове Південної залізниці на адресу вантажоотримувача ТОВ "Олсідз Блек Сі" за вересень 2025 року значилось 42 підтверджених вагони.
Судом встановлено, що в період з 14 вересня 2025 року по 22 вересня 2025 року відповідачем на виконання умов додатку № 2 до договору та заявки позивача № 1 було відвантажено 1 247,52 тонн соняшнику зі станції Гракове Південної залізниці за залізничними накладними №№ 43011121, 43016401, 43021831, 43027119, 43035096, 43040286, 43047380, 430529689, 43055516. Факт надання відповідачем обумовлених вказаною заявкою послуг у повному обсязі підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних уповноваженими представниками сторін у встановленому договором порядку актів виконаних робіт (наданих послуг): від 23 вересня 2025 року: №№ 2851, 3010, від 28 вересня 2025 року № 2883, від 7 жовтня 2025 року № 2998.
Також з матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2025 року відповідач у визначеному договором порядку надіслав позивачу на погодження: календарний план відвантаження № 102689 на 13 залізничних вагонів; лист від 12 вересня 2025 року № 92, у якому запропонував позивачу збільшити вартість послуг експедитора за додатком № 2 до договору. Листом від 12 вересня 2025 року № 1209-25 позивач надав свої заперечення проти підвищення розміру фіксованої винагороди експедитора, встановленої додатком № 2. Копія вказаного листа з доказами його направлення відповідачу у визначеному договором порядку наявні в матеріалах справи.
17 вересня 2025 року відповідач на електронну пошту позивача та через систему документообігу "Вчасно" надіслав лист від вказаної дати № 94 (копія якого наявна в матеріалах справи), у якому просив вважати лист від 12 вересня 2025 року № 92 "помилковим" та повторно запропонував погодити збільшення розміру винагороди експедитора за додатком № 2. Листом від 17 вересня 2025 року № 1709-25 позивач повторно надав свої заперечення проти підвищення розміру фіксованої винагороди експедитора, встановленої додатком № 2. Копія вказаного листа з доказами його направлення відповідачу у визначеному договором порядку також містяться в матеріалах справи.
19 вересня 2025 року позивач направив на визначену договором електронну пошту відповідача інструкцію на відвантаження вантажу (заявка від 19 вересня 2025 року № 2) згідно з додатком № 2 до договору з такими умовами навантаження: 740,00 тонн соняшнику, станція відправлення Гракове (код 430601), станція призначення Берегова (код 400502), період відвантаження з 21 вересня 2025 року по 25 вересня 2025 року, вантажоотримувач ТОВ "Олсідз Блек Сі". Однак, листом від 22 вересня 2025 року № 96 (копія якого наявна в матеріалах справи) відповідач повідомив позивача про відмову від виконання своїх зобов`язань за вказаною інструкцією, з огляду на порушення Товариством встановленого договором 10-денного строку на її подання. 
24 вересня 2025 року позивач направив на електронну пошту відповідача та через систему документообігу "Вчасно" повідомлення від вказаної дати № 01-24/09/25 про залучення третьої особи до виконання зобов`язань експедитора за додатком № 2 до договору щодо відвантаження 740,00 тонн (±5%) соняшника Товариства, у зв`язку з односторонньою відмовою Підприємства від виконання такого зобов`язання. У цьому ж повідомленні (копія якого міститься в матеріалах справи) позивач повідомив відповідача про необхідність відшкодування останнім понесених Товариством збитків внаслідок вказаної односторонньої відмови від виконання взятих зобов`язань. Листом від 25 вересня 2025 року № 99 відповідач повторно повідомив позивача про порушення останнім обумовленого договором строку на подання інструкцій Підприємству, у зв`язку з чим останнє, з посиланням на приписи частини 3 статті 538 ЦК України, відмовилося від виконання свого зобов`язання за спірною заявкою. Зазначене, на думку відповідача, виключає наявність підстав для покладення на нього відповідальності за невиконання зобов`язання та відшкодування позивачу збитків.
Факт вищезазначеного листування між сторонами засобами електронного зв`язку в період з 5 вересня 2025 року по 25 вересня 2025 року представниками сторін ні в судових засіданнях, ні в заявах по суті спору не заперечувався.
Судом встановлено, що 25 вересня 2025 року між позивачем і ТОВ "Спецметтранс" було підписано додаток № 3 до укладеного між ними договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 8 вересня 2025 року № SMT-080925-TEX, за умовами якого останнє зобов`язалось надати Товариству транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з відвантаженням зерна соняшника у кількості до 740,00 тонн у період з 25 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року зі станції Гракове (код станції 430601, Південної залізниці) до станції призначення - Берегова (код станції 400502, Одеська залізниця), вантажоодержувач ТОВ "Олсідз Блек Сі". Розмір плати експедитора за відвантаження однієї тонни вантажу складає 1 270,00 грн без ПДВ. Цей додаток набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є невід`ємною частиною вказаного договору.
Додаток № 3 підписаний КЕП повноважних представників зазначених юридичних осіб за допомогою платформи "Вчасно", а також скріплений їх електронними печатками.
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. та 3.7. договору № SMT-080925-TEX (копія якого наявна в матеріалах справи) загальна вартість зазначеного правочину складається з вартостей наданих Товариству послуг протягом строку його дії. Вартість послуг (розмір плати тощо) експедитора є фіксованою та погоджується у додатках до цього договору. Усі можливі витрати включені експедитором у суму його винагороди. Розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "Спецметтранс". Факт надання експедитором послуг за договором засвідчується актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що в період з 25 вересня 2025 року по 28 вересня 2025 року ТОВ "Спецметтранс" на виконання умов укладених з позивачем договору № SMT-080925-TEX та додатку № 3 до нього здійснило відвантаження соняшника позивача в 16 залізничних вагонів зі станції Гракове Південної залізниці в загальній кількості 712,72 тонн за залізничними накладними №№ 43073212 (177,76 тонн), 43079615 (184,10 тонн), 43085299 (177,88 тонн), 43091511 (172,98 тонн). Копії цих накладних наявні в матеріалах справи. 
Обумовлені договором № SMT-080925-TEX та відповідним додатком до нього послуги були виконані ТОВ "Спецметтранс" у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних між позивачем і третьою особою у встановленому вказаним правочином порядку (у редакції протоколу узгодження розбіжностей від 8 вересня 2025 року) актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): від 4 жовтня 2025 року № ОУ-0000693, від 5 жовтня 2025 року № ОУ-0000694, від 8 жовтня 2025 року № ОУ-0000695. За вказаними актами загальна фактична кількість вантажу соняшника, яка надійшла на адресу вантажоодержувача на станцію Берегова Одеської залізниці під час організації перевезень за додатком № 3 до договору ТЕО №SMT-080925-TEX склала 710,78 тонн, а вартість наданих третьою особою послуг - 1 083 228,72 грн з ПДВ, які були оплачені позивачем у повному обсязі згідно наявних у матеріалах справи копій платіжних інструкцій: від 3 жовтня 2025 року на суму 162 543,74 грн, від 8 жовтня 2025 року № 1109 на суму 739 664,26 грн, від 23 жовтня 2025 року № 1167 на суму 181 020,72 грн.
Оскільки внаслідок односторонньої відмови відповідача від виконання покладених на нього зобов`язань за додатком № 2 до договору витрати позивача на відвантаження спірної кількості вантажу соняшника (710,78 тонн) третьою особою перевищили вартість погоджених між сторонами в додатку № 2 послуг на 238 822,08 грн, на думку позивача, вказана сума є понесеними ним збитками й підлягає відшкодуванню за рахунок Підприємства. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем покладеного на нього договором зобов`язання, Товариством заявлено до стягнення неустойку на загальну суму 1 012 850,71 грн, з яких: 33 776,27 грн - пеня, нарахована на підставі пункту 5.7 договору за порушення строку відвантаження вантажу за період з 21 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року; 84 440,66 грн - штраф, нарахований на підставі пункту 5.7 договору за порушення строку відвантаження вантажу понад 5 днів у розмірі 10 % від суми перевезення; 168 881,33 грн - штраф, нарахований на підставі пункту 5.7 договору за порушення строку відвантаження вантажу понад 10 днів у розмірі 20 % від вартості перевезення; 168 881,33 грн - штраф, нарахований на підставі пункту 5.8 договору за немотивовану відмову від надання послуг у розмірі 20 % від вартості перевезення; 160 000,00 грн - штраф, нарахований на підставі пункту 5.9 договору за несвоєчасну подачу транспортного засобу для перевезення вантажу в розмірі 10 000,00 грн за кожну замовлену, але не подану одиницю транспортного засобу.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Частиною 1 статті 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (стаття 934 ЦК України).
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на факт порушення позивачем строку виконанння свого зустрічного зобов`язання з надання інструкції на перевезення у встановлений договором строк, у зв`язку з чим, на думку Підприємства, воно на підставі частини 3 статті 538 ЦК України правомірно відмовилось в односторонньому порядку від виконання покладеного на нього зобов`язання з організації спірного перевезення.
За приписами статті 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Тлумачення приписів частини 3 статті 538 ЦК України дає підстави для висновку про те, що положення цієї норми спрямовані на захист інтересів насамперед постраждалої від невиконання договору сторони, яка має право зупинити виконання свого обов`язку або відмовитися від його виконання у разі порушення або очікуваного порушення свого зобов`язання з боку іншої сторони.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання.
Статтею 933 ЦК України, яка є спеціальною нормою для спірних правовідносин, прямо визначені правові наслідки ненадання клієнтом необхідної для перевезення інформації експедитору.
Зокрема, клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором. Експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, а в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі. Клієнт відповідає за збитки, завдані експедиторові у зв`язку з порушенням обов`язку щодо надання документів та інформації, визначених частиною 1 цієї статті.
З системного тлумачення частини 3 статті 538 ЦК України разом із статтею 933 ЦК України чітко вбачається, що в спірних правовідносинах факт несвоєчасного надання замовником відповідної інструкції (заявки) на відвантаження не надає експедитору права на односторонню відмову від виконання його зобов`язань, а є підставою саме для відкладення експедитором виконання його зобов`язань з організації перевезення до отримання відповідної інформації та звільнення останнього від відповідальності за несвоєчасність виконання такого зобов`язання.
Інакше тлумачення положень статті 538 ЦК України в спірних правовідносинах нівелює зміст норм щодо належного виконання зобов`язань за договором та щодо його розірвання (відмови від договору) у передбаченому законом та договором порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 17 вересня 2024 року в справі № 920/845/22, від 12 жовтня 2023 року в справі № 910/5814/17 та від 9 липня 2025 року в справі № 910/7722/24.
Більше того, предметом укладеного між сторонами договору є саме зобов`язання експедитора організувати обумовлені в додатках до нього перевезення, а також зобов`язання позивача оплатити такі послуги в установленому договором порядку. Зобов`язання Товариства з надання відповідних інструкцій не є основним зобов`язанням у спірних правовідносинах і жодним чином не впливає на обсяг зобов`язань експедитора з організації перевезення вантажу, який вже був погоджений сторонами у відповідному додатку до договору.
Зокрема, у додатку № 2 до договору сторони чітко погодили маршрут перевезення, кількість вантажу, строки його відвантаження та тариф плати експедитору. Крім того, у пункті 3 вказаного додатку зазначено, що остаточна кількість вантажу визначається виходячи з фактичної кількості вантажу, переданої експедитором для відвантаження, а не відвідною інструкцією, як помилково зазначав відповідач у своєму відзиві. Отже, незалежно від факту надання спірної заявки відповідач був обізнаний про умови й порядок виконання його зобов`язання.
При цьому, зі змісту пункту 4 цього ж додатку вбачається, що відповідач мав всю необхідну матеріально-технічну базу для належного відвантаження загального обсягу визначеного вантажу (4 000,00 тонн). У зв`язку з цим у суду наявні обґрунтовані сумніви щодо того, що порушення Товариством строку надання інструкції (заявки № 2) унеможливило чи суттєво ускладнило виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо організації відвантаження продукції позивача в кількості 710,78 тонн.
У той же час, судом встановлено, що заявка від 5 вересня 2025 року № 1 також була направлена позивачем з порушенням встановленого договором 10-денного строку. Однак, зазначене порушення не стало на заваді відповідачу виконати свої зобов`язання за вказаною заявкою у повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. При цьому, будь-яких заперечень чи зауважень щодо факту порушення строку подання цієї заявки відповідач не висловлював.
Сам по собі факт несвоєчасного надання спірної заявки № 2 не завадив відповідачу здійснити замовлення необхідної кількості вагонів в АТ "Укрзалізниця" для організації відвантаження обумовленого цією заявкою вантажу ще 11 вересня 2025 року, що підтверджується направленим на електрону адресу позивача 12 вересня 2025 року планом перевезення № 102689.
Приписами статті 935 ЦК України, що є спеціальною нормою для спірних правовідносин, визначено порядок відмови сторони від договору транспортного експедирування. Зокрема, клієнт або експедитор має право відмовитися від договору, попередивши про це іншу сторону в розумний строк, з обов`язком відшкодування збитків.
Отримавши 19 вересня 2025 року спірну заявку, відповідач відмовився від виконання покладеного на нього зобов`язання лише 22 вересня 2025 року, хоча про факт порушення строку подання такої заявки, а відтак і про неможливість, на його думку, виконання відповідного зобов`язання (враховуючи встановлений в додатку № 2 період відвантаження: 5 вересня 2025 року - 25 вересня 2025 року) був обізнаний ще з 15 вересня 2025 року. Однак, до моменту отримання відповідної заявки позивача відповідач жодних претензій і повідомлень у встановленому договором порядку щодо порушення замовником свого зобов`язання не заявляв, у порядку приписів статті 933 ЦК України необхідну додаткову інформацію у клієнта про спірне перевезення не вимагав.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що посилання відповідача на наявність правових підстав для односторонньої відмови від виконання спірного зобов`язання за договором є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Порушенням зобов`язання згідно зі статтею 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі від 28 березня 2018 року № 444/9519/12.
Отже, чинним законодавством передбачена можливість нарахування пені виключно за неналежне викання виключного грошового зобов`язання. Приписи статей 230, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), якими була передбачена можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання господарського зобов`язання (як грошового так і негрошового) на час виникнення спірних правовідносин сторін за додатком № 2 до договору втратили чинність у зв`язку з скасуванням ГК України з 28 серпня 2025 року. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Разом із цим, у постанові Верховного суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 6 лютого 2026 року в справі № 904/2953/24 викладено такий правовий висновок: "Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами".
Як уже було зазначено судом, відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Іншого механізму нарахування пені ні приписами статті 549 ЦК України, ні іншими нормами чинного законодавства не встановлено.
У свою чергу, у пункті 5.7. договору сторони передбачили нарахування пені саме за порушення відповідачем негрошового зобов`язання.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені, яка обґрунтована посиланням на умови пункту 5.7. договору щодо відповідальності експедитора за порушення негрошового зобов`язання, не узгоджується з імперативними приписами статті 549 ЦК України та суперечить вищенаведеним правовим висновкам Верховного Суду. 
При цьому, за приписами частини 2 статті 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Відповідно до частини 3 статті 933 ЦК України, у разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації, експедитор має право відкласти виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі.
Враховуючи положення пункту 2.2.1. договору відповідач, у силу вищевказаних приписів ЦК України, мав право на відстрочення виконання свого зобов`язання з відвантаження обумовленого заявкою від 19 вересня 2025 року № 2 вантажу до 30 вересня 2025 року, що виключає можливість нарахування позивачем пені до вказаної дати.
Нормами ЦК України сплату неустойки визначено як один із видів забезпечення виконання зобов`язань, встановлених договором або законом, та одночасно з цим - як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання. Крім того, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 18 березня 2026 року в справі № 924/567/25.
Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний для нього тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Вказану правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 та в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 4 лютого 2020 року в справі № 918/116/19, від 19 січня 2024 року в справі № 911/2269/22.
Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 2 листопада 2021 року в справі № 910/14591/21, від 19 січня 2024 року в справі № 911/2269/22.
Разом із цим, з системного тлумачення пунктів 5.7. та 5.9. договору вбачається, що передбачені ним штрафні санкції (пеня та штрафи) передбачають відповідальність відповідача саме за триваючі порушення його договірних зобов`язань - несвоєчасне відвантаження вантажу Товариства та несвоєчасне подання транспорту під завантаження такого вантажу. 
Тобто застосування вказаних штрафних санкцій насамперед має стимулювати відповідача виконати своє зобов`язання в натурі належним чином.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач листом від 24 вересня 2025 року вих. № 01-24/09/25 повідомив Підприємство про те, що у зв`язку з його односторонньою відмовою від виконання зобов`язання з відвантаження вантажу Товариства за заявкою № 2 у кількості 740 (±5%) тонн, позивач був вимушений залучити третю особу для виконання цього ж зобов`язання. 
Судом встановлено, що спірне зобов`язання повністю було виконане ТОВ "Спецметтранс" у період з 25 вересня 2025 року по 28 вересня 2025 року, що виключає можливість нарахування неустойки відповідачу після вказаної дати.
Разом із цим, внаслідок виконання спірного зобов`язання третьою особою відповідач позбавлений можливості виконати це ж зобов`язання в натурі в установленому договором порядку, що виключає можливість застосування положень пунктів 5.7. та 5.9. договору до спірних правовідносин. Інакше тлумачення вказаних пунктів договору фактично нівелювало б основне завдання неустойки, визначене приписами статті 549 ЦК України.
При цьому, судом враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 червня 2021 року в справі № 910/12876/19, відповідно до якої: "… стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором на строк понад 30 календарних днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 10 календарних днів. Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду".
Отже, одночасне нарахування передбачених пунктом 5.7. договору штрафів (за прострочення виконання зобов`язання понад 5 та 10 днів) за одне й те ж порушення суперечить прямій нормі Основного закону та є протиправним.
Разом із цим, у пункті 5.8. договору сторони прямо передбачили відповідальність експедитора за відмову від надання обумовлених договором або відповідним додатком до нього послуг - штраф у розмірі 20 % від вартості перевезення відповідного обсягу вантажу згідно інструкції або додатку.
Як вбачається з фактичних обставин даної справи, вчинене відповідачем порушення умов договору полягало саме у відмові від надання послуг за заявкою № 2. Така ж кваліфікація діям відповідача була безпосередньо надана в листі самого позивача від 24 вересня 2025 року № 01-24/09/25. Відтак, саме приписи пункту 5.8 договору підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для стягнення з відповідача пені, а також передбачених пунктами 5.7. та 5.9. договору штрафів відсутні. Відтак, позовні вимоги позивача про стягнення 33 776,27 грн пені, а також штрафів у розмірі 84 440,66 грн, 168 881,33 грн та 160 000,00 грн, нарахованих на підставі вищевказаних пунктів договору, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
У той же час, перевіривши здійснений позивачем розрахунок передбаченого пунктом 5.8. договору штрафу, суд встановив, що вказана сума штрафу була обрахована Товариством з вартості перевезення з сумою ПДВ.
Однак, додатком № 2 до договору та заявкою № 2 (інструкції) вартість спірного перевезення була визначена саме в розмірі 990,00 грн/т без ПДВ.
У пункті 5 додатку № 2 встановлено порядок обрахунку штрафної санкції, передбаченої вказаним додатком до договору, без включення суми ПДВ.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.
У зв`язку з цим судом здійснено власний розрахунок вказаної штрафної санкції з урахуванням визначеної сторонами в додатку № 2 вартості послуг експедитора (990,00 грн/т без ПДВ) та фактичної кількості спірного вантажу (710,78 тонн). За розрахунком суду, обґрунтований розмір штрафу становить 140 734,44 грн. Відтак, ця позовна вимога підлягає задоволенню у встановленому судом розмірі. У задоволенні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача передбаченого пунктом 5.8. договору штрафу в розмірі 28 146,89 грн слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю.
Щодо вимоги позивача про стягнення збитків в розмірі 238 822,08 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Таким чином, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 6 квітня 2021 року в справі № 910/16067/19.
У пунктах 1.6. та 5.16. договору Підприємство зобов`язалося компенсувати позивачу збитки (додаткові витрати) в розмірі різниці вартості послуг експедитора за цим договором та вартості послуг за договором із залученою третьою особою, яка виконала замість експедитора відповідне зобов`язання.
Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, необхідність залучення третьої особи до виконання спірного перевезення вантажу Товариства за заявкою № 2 зумовлена саме протиправною та необґрунтованою односторонньою відмовою Підприємства від виконання покладеного на нього спірного зобов`язання. При цьому, листом від 24 вересня 2025 року № 01-24/09/25 позивач повідомляв відповідача як про факт укладення відповідного договору з третьою особою для належного виконання обов`язку експедитора, який останній відмовився виконувати, так і про необхідність компенсації додаткових витрат Товариства, пов`язаних із залученням ТОВ "Спецметтранс" до виконання спірного зобов`язання.
Крім того, належними доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується факт оплати наданих третьою особою послуг на загальну суму 1 083 228,72 грн з ПДВ, тоді як вартість аналогічних послуг відповідача за додатком № 2, з урахуванням суми ПДВ, яка підлягала б сплаті на користь останнього у порядку пункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 та статті 180 ПК України, становила б 844 406,64 грн. Відтак, у зв`язку із залученням ТОВ "Спецметтранс" до виконання спірного зобов`язанння відповідача за договором позивач поніс додаткові витрати в розмірі 238 822,08 грн.
Однак на час розгляду даного спору відповідач не вчинив жодних дій щодо виконання покладеного на нього обов`язку з компенсації вказаних додаткових витрат позивача, а також не подав до суду належних доказів на спростування заявленої до стягнення суми збитків.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Товариством належними й допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків у розмірі 238 822,08 грн, понесених у зв`язку із залученням третьої особи до виконання обумовленого договором обов`язку відповідача. У зв`язку з цим ця позовна вимога Товариства є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.
За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, позов Товариства підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 554,68 грн судового збору (379 556,52*100%/1 251 672,79) х (1 251 672,79* 1,5%* 0.8)).
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВТ" (03143, місто Київ, вулиця Метрологічна, будинок 27-Б, офіс 49НП; ідентифікаційний код 45157546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" (04116, місто Київ, вулиця Старокиївська, будинок 10, корпус Г; ідентифікаційний код 36469551) 140 734 (сто сорок тисяч сімсот тридцять чотири) грн 44 коп. штрафу, 238 822 (двісті тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять дві) грн 08 коп. збитків та 4 554 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 68 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15 квітня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко