ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/21871/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги Східного офісу Держаудитслужби, Приватного підприємства “Рекунов” на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі №160/21871/25 за позовом Верхньодніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Вольт Постач”, Товариство з обмеженою відповідальністю “Хайат Естейт”, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , Приватне підприємство “Рекунов”, ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування вимоги,- 

ВСТАНОВИВ:
28.07.2025 Верхньодніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до Східного офісу Держаудитслужби, в якому просить визнати протиправною та скасувати Вимогу Східного офісу Держаудитслужби про усунення виявлених ревізією порушень законодавства від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025.
В обґрунтування позову зазначено про незгоду з порушеннями визначеними актом ревізії та вимогою щодо іх усунення, оскільки такі не мали місце, що підтверджено наданими документами під час перевірки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовані пункти 3, 4 та 5 Вимоги Східного офісу Держаудитслужби “Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства” від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
На вказане рішення суду відповідачем та третьою особою - Приватне підприємство “Рекунов” подані апеляційні скарги.
Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення суду в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована незгодою щодо скасування пунктів 3, 4 та 5 вимоги. Стосовно п. 3 вимоги. Так під час ревізії позивачем не було надано належних доказів наявності підстав змін до договорів щодо ціни на електричну енергію, а довідка ТПП України не є там належним доказом, крім того, укладенні додаткової угоди із зворотною дією після фактичного постачання товару не відповідає принципам Закону України “Про публічні закупівлі” (далі Закон №922). Крім того, збільшення ціни товару не повинно перевищувати 10% від тієї ціни, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури враховуючи приписи ЦК України, ГК України та Закон №922. Щодо п. 4 вимоги скаржник зазначив, що погашення позивачем ЄСВ за комунальні підприємства не передбачена видатками місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів у відповідності до ст. 91 БК України, а також не були передбачені програмою позивача, а отже витрата цих коштів була як нецільове використання бюджетних коштів. Щодо п. 5 вимоги то у цьому пункті була зроблена описка, що була виплавлена листом від 16.09.2025. Цей пункт вважає судом було скасовано лише з формальних підстав, а позивач не оскаржував по суті встановлене порушення.
Третя особа - Приватне підприємство “Рекунов” в апеляційній скарзі зазначив на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про скасування п. 6 вимоги та в цій частині ухвалити рішення про задоволення позву.
Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з рішенням суду про відмову у скасуванні п. 6 Вимоги з підстав його обґрунтованості та доведеності. Так скаржник не погоджується із встановленим порушенням щодо завищення Верхньодніпровською міською радою вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт внаслідок безпідставного включення до Актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) сум єдиного податку за ставками 2% та 5%, який нараховувався понад вартість виконаних робіт, оскільки перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, при формуванні договірної ціни та складанні актів виконаних робіт, зазначені у акті особи (виконавці) безпідставно додавали суму єдиного податку окремим рядком до підсумкової вартості робіт (аналогічно механізму нарахування ПДВ), що суперечить методології ціноутворення у будівництві та природі спрощеної системи оподаткування. Скаржник стверджує, що норми податкового законодавства не встановлюють заборони/обмежень для платників третьої групи, зокрема, фізичної особи – підприємця та/або юридичної особи, на включення єдиного податку до вартості (собівартості) робіт, у тому числі будівельних робіт, товарів або послуг, натомість ПК України містить пряму вказівку на те, що не є доходом суми податків нараховані платником єдиного податку відповідно до закону, з чого слідує, що включений до собівартості робіт платником єдиного податку третьої групи єдиний податок за ставкою 5% не є доходом, тобто не є об`єктом додаткового (повторного) оподаткування відповідно до норм податкового законодавства України.
Позивачем, третіми особами - Товариство з обмеженою відповідальністю “Хайат Естейт”, Приватне підприємство “Рекунов” подані відзиви на апеляційну скаргу відповідача в яких вони просить відмовити у її задоволенні.
Позивач подав пояснення на апеляційну скаргу третьої особи в якій просить її задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу третьої особи в якій просить відмовити у її задоволенні.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги третьої особи просив відмовити.
Представник третьої особи в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи своєї апеляційної скарги просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи відзиву, у задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити, апеляційну скаргу третьої особи просив задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі Плану проведення заходів державного фінансового контролю Східного офісу Держаудитслужби на І квартал 2025 року та направлення на проведення ревізії, відповідачем було здійснено планову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Верхньодніпровської міської ради за період діяльності з 01.01.2022 по 31.12.2024.
За результатами проведеного контрольного заходу було складено Акт ревізії від 24.06.2025 № 040420-24/34 (далі — Акт ревізії), який було підписано позивачем із зауваженнями (запереченнями). Східним офісом Держаудитслужби було розглянуто подані Позивачем заперечення до Акта ревізії та надано Висновок на заперечення від 11.07.2025 № 040420-13/4276-2025, згідно з яким доводи позивача було відхилено.
11 липня 2025 року відповідачем, у межах реалізації владних повноважень, було винесено спірну Вимогу № 040420-13/4284-2025 “Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства”, якою зобов`язано Верхньодніпровську міську раду вчинити дії щодо усунення виявлених порушень, зокрема:
3) Забезпечити відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, частини 1 статті 203, статей 215, 670, 715 статті 22, частин 1 та 3 статті 215, статей 610-625 Цивільного кодексу України відшкодування ТОВ “ХАЙАТ ЕСТЕЙТ” в сумі 291 477,88 грн, та ТОВ “ВОЛЬТ ПОСТАЧ” в сумі 133 348,85 грн, з подальшим перерахуванням коштів у дохід місцевого бюджету.
4) Відповідно до вимог статті 117 Бюджетного кодексу України, забезпечити відшкодування бюджетних асигнувань на суму нецільового використання бюджетних коштів у розмірі 364 000,00 грн на заходи з виконання Програми розвитку житлово-комунального господарства головному розпоряднику бюджетних коштів – міській раді за коштами спеціального фонду кошторису за КПКВК 0116013, КЕКВ 2210 - 15 000,00 грн, КЕКВ 2240 – 49 000,00 грн, КЕКВ 2610 – 300 000,00 грн відповідно до вимог Порядку зменшення бюджетних асигнувань розпорядниками бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2011 №255, або шляхом повернення коштів до бюджету громади з винних посадових осіб міської ради, якими допущені порушення.
5) Відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України забезпечити відшкодування шкоди (збитків), заподіяної міській раді на суму 126 436,13 грн внаслідок покриття видатків сторонніх юридичних осіб ТОВ “Вішінет”, ФОП ОСОБА_3 , АТ “Укрпошта”, ТОВ “Факультет”, ФОП ОСОБА_4 за рахунок коштів загального фонду місцевого бюджету, пов`язаних з оплатою спожитих ним та не відшкодованих комунальних послуг за електроенергію, газопостачання, водопостачання. 
При цьому Ви не позбавлені можливості забезпечити відшкодування шкоди ТОВ “Вішінет”, ФОП ОСОБА_3 , АТ “Укрпошта”, ТОВ “Факультет”, ФОП ОСОБА_4 шляхом проведення роботи з приведення у відповідність договорів з урахуванням ч. 3 ст. 631, 759, 760, 762 Цивільного кодексу України.
6) Відповідно до норм статей 193, 199, 216-218 Господарського Кодексу України та статей 22, 611, 629 Цивільного кодексу України, забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних міській раді на загальну суму 34 375,99 грн внаслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних підрядних робіт від ФОП ОСОБА_1 - 3 516,00 грн, ПП “Рекунов” - 27 710,00 грн, ФОП ОСОБА_2 - 3 149,99 грн, внаслідок безпідставного включення до вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт єдиного податку за ставкою 2% та 5%, з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету за кодом 24060300 “Інші надходження”.
Позивач не погодившись із пунктами 3, 4,5 та 6 Вимоги Східного офісу Держаудитслужби “Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства” від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025 звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов та скасовуючи пункти 3, 4 та 5 дійшов Вимоги, дійшов висновку зокрема, що відповідач не довів встановлені порушення, а позивач спростував їх вчинення.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Щодо пункту 3 спірної вимоги.
Так відповідач в Акті ревізії та спірній Вимозі встановив, що Позивач, уклавши додаткові угоди до договорів на постачання електроенергії (зокрема, додаткова угода № 7 від 11.09.2023 до договору з ТОВ “ВОЛЬТ ПОСТАЧ” та додаткова угода № 3 від 02.02.2024 до договору з ТОВ “ХАЙАТ ЕСТЕЙТ”), порушив законодавство про публічні закупівлі.
За позицією відповідача, порушення полягало у неправомірному застосуванні ретроспективної дії, а саме ч. 3 ст. 631 ЦК України до додаткових угод, а також у підвищенні ціни за одиницю товару понад 10% всупереч п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” № 922-VIII (далі – Закон № 922-VIII). Також відповідач вважає, що довідки Торгово-промислової палати, надані постачальниками, не є належним підтвердженням коливання цін.
Суд першої інстанції скасовуючи пункт 3 вимоги дійшов висновку, що факт коливання ціни на ринку електричної енергії у бік збільшення був належним чином підтверджений відповідними довідками торгово-промислової палат, які думку суду містять офіційну інформацію щодо коливання ціни. 
Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII зміна істотних умов договору допускається у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Тобто зазначене положення Закону №922-VIII прямо передбачає, що обов`язковою умовою для збільшення ціни договору є наявність підтверджених обставин коливання цін відповідного товару на ринку.
Тотожного змісту положення щодо зміни істотних умов договору про закупівлю шляхом збільшення ціни за одиницю товару також закріплено розділах 13 договорів укладених між позивачем та ТОВ “ВОЛЬТ ПОСТАЧ”, ТОВ “ХАЙАТ ЕСТЕЙТ”.
Цими розділами договорів передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або сккасування, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 №1178. 
Також цим розділом визначено, що збільшення ціни за одиницю товару пропорціно збільшенню ціни за одиницю товару у разі коливання ціни товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. У разі коливання ціни на ринку товарів постачальник письмово повідомляє і надає завірену довідку Торгово-промислової палати або інші документи уповноважених органів. Також зміна ціни документально підтверджується інформацією ДП «Оператор ринку». (пункти 13.8, 13.9, 13.10 розділу 13 договорів). (матеріали електронної справи)
Отже, за умовами укладених договорів, коливання ціни за одиницю товару на ринку повинно підтверджуватися довідками або завіреними копіями довідок щодо ціни товару на момент укладання договору та на момент звернення до органів, установ, організацій, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни товару на ринку.
У справі встановлено, що укладення додаткових угод до договору про постачання електричної енергії щодо зміни ціни за одиницю товару було здійснено за пропозиціями постачальників. У додаткових угодах з ТОВ “ВОЛЬТ ПОСТАЧ” зазначено про збільшення вартості електроенергії (довідка ТПП України від 08.08.2023), а в додатковій угоді з ТОВ “ХАЙАТ ЕСТЕЙТ” зазначено про збільшення вартості електроенергії на підставі наданих експертних висновків Хмельницької торгово-промислової палати від 26.01.2024 на період коливання ринку з 18.01.2024 по 26.01.2024.
Як свідчать встановлені обставнии справи позивачем не було надано доказів на підтвердження зміни ціни, що б документально підтверджувалось інформацією ДП «Оператор ринку».
Крім того, в наданих довідках ТПП не наведена динаміка зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни з моменту укладення договору до дати укладення додаткових угод.
Оскільки позивач на надав документального підтвердження коливання ціни на електричну енергію на ринку у порівняні з датою укладення договору та моментом звернення до торгово-промислової палати в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про дотримання позивачем вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII при укладенні додаткових угод до договору про постачання електричної енергії є помилковим.
Таким чином колегія суддів доходить висновку, що пунтк 3 вимоги не підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню в цій частині.
Щодо пункту 4 вимоги.
Так згідно Акту ревізії встановлено що пзивачем кошти у сумі 64 000,00 грн були виділені КП “Господар” ВМР на придбання піску, хлору та промивку фільтрів. Кошти у сумі 300 000,00 грн були виділені КП “ВВУВКГ” ДОР на погашення заборгованості з ЄСВ.
За позицією відповідача, ці витрати є нецільовими (ст. 119 БК України), оскільки вони не були передбачені Програмою розвитку житлово-комунального господарства (яка передбачала капітальні видатки на заміну труб) та ст. 91 БК України.
Отже у п. 4 Вимоги зазначено про нецільове використання коштів на загальну суму 364000,00 грн (КПКВК 0116013 “Забезпечення діяльності водопровідно-каналізаційного господарства”), що складається з 64000,00 грн, сплачених КП “Господар” (на придбання піску, хлору, промивку фільтрів), та 300000,00 грн, сплачених КП “ВВУВКГ” ДОР” (на погашення боргу з ЄСВ).
Статтею 91 БК України встановлено перелік видатків, що можуть здійснюватись з усіх рівнів місцевих бюджетів. Це перелік видатків, що здійснюються з місцевих бюджетів на заходи програм місцевого значення відповідно до пункту 3 частини першої статті 82 та частини другої статті 83 БК України, що пов`язані з фінансуванням повноважень і функцій на реалізацію прав, обов`язків Автономної Республіки Крим та місцевого самоврядування які мають місцевий характер.
Видатки місцевих бюджетів, визначені статтею 91 БК України, можуть спрямовуватись комунальним підприємствам (одержувачам бюджетних коштів) на виконання певних заходів регіональних програм, замовником яких є орган місцевого самоврядування.
Так судом встановлено, що в обох випадках кошти були витрачені в межах одного й того ж КПКВК 0116013 “Забезпечення діяльності водопровідно-каналізаційного господарства”. Порушення полягало не в нецільовому використанні, а в не перерозподілі бюджетних асигнувань в межах однієї програми, що є прямою компетенцією органів місцевого самоврядування.
Такий перерозподіл був здійснений Позивачем у відповідності до ст.23 БК України, яка надає повноваження органам місцевого самоврядування здійснювати перерозподіл асигнувань в межах програми.
Пунктом 13 Рішення Міської ради “Про бюджет Верхньодніпровської міської територіальної громади на 2022 рік” № 621-13/IX та п. 12 Рішення “Про бюджет Верхньодніпровської міської територіальної громади на 2023 рік” № 936-21/IX Позивач делегував Фінансовому відділу та Виконавчому комітету право здійснювати відповідний перерозподіл на підставі обґрунтованих подань.
Також судом встановлено, що кошти у сумі 64 000,00 грн були виділені КП “Господар” ВМР на придбання піску, хлору та промивку фільтрів. Вказаний перерозподіл коштів відбувся на підставі Наказу Фінвідділу № 7 від 02.02.2022, виданого у зв`язку з виробничою необхідністю (лист КП “Господар” № 17 від 21.01.2022). Витрати на пісок, хлор та промивку фільтрів відповідають меті Програми – “забезпечення безперебійної роботи об`єктів водопровідно-каналізаційного господарства”. Видатки відповідають оновленим бюджетним асигнуванням (Довідка про зміни до помісячного плану № 1 від 04.02.2022).
Кошти у сумі 300 000,00 грн були виділені КП “ВВУВКГ” ДОР на погашення заборгованості з ЄСВ. Перерозподіл відбувся на підставі Рішення Позивача № 239 від 16.08.2023, яким було внесло зміни до бюджету та спрямовано кошти на сплату ЄСВ. Погашення боргу з ЄСВ з метою уникнення блокування рахунків підприємства водопостачання є заходом, спрямованим на забезпечення функціонування житлово-комунальної сфери.
Враховуючи вищезазначене, в обох випадках видатки були здійснені на підставі рішень сесій Верхньодніпровської міської ради про бюджет та про внесення змін до бюджету, а також рішень виконавчого комітету, якими затверджувався перерозподіл видатків. Кошти спрямовувалися на підтримку комунальних підприємств, що відповідає меті “Програми розвитку житлово-комунального господарства, благоустрою та інфраструктури”, яка передбачає забезпечення функціонування сфери ЖКГ. 
Статтею 119 БК України визначено, що нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій); бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що той факт, що конкретні види витрат (наприклад, сплата ЄСВ чи закупівля конкретних матеріалів) не були деталізовані окремим рядком у самій Програмі, не свідчить про нецільове використання коштів, оскільки ці витрати спрямовані на забезпечення статутної діяльності комунальних підприємств, що є складовою частиною заходів Програми. Головним розпорядником коштів (міською радою) були затверджені відповідні паспорти бюджетних програм, і використання коштів відбувалося в їх межах.
Таким чином висновки суду першої інстанції про скасування п.4 Вимоги є правильним.
Щодо пункту 5 Вимоги.
Так судом першої інстанції оскаржений пункт будо скасовно з тих підстав, що стосовно суб`єктів господарювання ТОВ “Вішінет”, ФОП ОСОБА_3 , АТ “Укрпошта”, ТОВ “Факультет”, ФОП ОСОБА_4 в Акті ревізії порушень не встановлено, а отже визначення їх у вимозі є неправомірним, а виправлення вимоги в цій частині здійснено в порушення приписів Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” та Закону України “Про адміністративну процедуру”.
Колегія суддів вважає ці виснови помилковими з огляду на наступне.
Як свідчать встановлені обставини спави, в Акті ревізії відповідачем зазначено про встановлення порушень щодо щодо структурних підрозділів та комунальних установ міської ради (фінансовий відділ, відділ комунальної власності, відділ з гуманітарних питань, КНП “ВЦПМСД” та інші), які не уклали договори на відшкодування комунальних послуг. (аркуш акта ревізії 78-79 матеріали електронної справи)
Позивач не навів жодного доводу на спростування зазначеного встановленого порушення.
Також встановлено, що у пункті 5 Вимоги відповідач зазначив про необхідність відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України забезпечити відшкодування шкоди (збитків), заподіяної міській раді на суму 126 436,13 грн внаслідок покриття видатків сторонніх юридичних осіб ТОВ “Вішінет”, ФОП ОСОБА_3 , АТ “Укрпошта”, ТОВ “Факультет”, ФОП ОСОБА_4 за рахунок коштів загального фонду місцевого бюджету, пов`язаних з оплатою спожитих ним та не відшкодованих комунальних послуг за електроенергію, газопостачання, водопостачання.
В подальшому, відповідачем на адресу позивача був направлений лист №040420-13/5408 від 16.09.2025 Про коригування листа щодо усунення порушень. Вказаним листом відповідач вніс зміни до вимоги про усунення виявлених порушень від 11.07.2025 а саме щодо зазначення споживачів послуги яким позивачем було здійснено з покриття видатків, та вчинено порушення. В листі не змінювалось встановлене під час ревізії суть та норми, що були порушені позивачем. (а.с. 221-222 Т1)
Отже відповідач усунув технічу помилку, підстави для визнання недійсною або відкликання вимоги були відсутні.
Враховуючи зазначене суд першої інстанції з формальних підстав скасував п. 5 оскарженої вимоги.
Щодо пункту 6 Вимоги.
У п. 6 Вимоги зазначено, що відповідно до норм статей 193, 199, 216-218 Господарського Кодексу України та статей 22, 611, 629 Цивільного кодексу України, забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних міській раді на загальну суму 34 375,99 грн внаслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних підрядних робіт від ФОП ОСОБА_1 - 3 516,00 грн, ПП “Рекунов” - 27 710,00 грн, ФОП ОСОБА_2 - 3 149,99 грн, внаслідок безпідставного включення до вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт єдиного податку за ставкою 2% та 5%, з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету за кодом 24060300 “Інші надходження”.
Відповідно до Акту ревізії, перевіряючими було встановлено факти завищення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт внаслідок безпідставного включення до Актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) сум єдиного податку за ставками 2% та 5%, який нараховувався понад вартість виконаних робіт.
Порушення були допущені при взаєморозрахунках із наступними підрядниками: ФОП ОСОБА_1 (договори від 04.07.2022 №119, від 17.08.2022 №155, від 08.03.2023 №66, від 25.09.2023 №244) – завищення на суму 3516,00 грн; ПП “Рекунов” (договори від 01.09.2022 №28, від 28.11.2022 №217 та №218, від 16.11.2022 №210, від 16.12.2022 №229 та №230, а також договори за 2023 рік) – завищення на суму 27710,00 грн; ФОП ОСОБА_2 (договір від 07.05.2022 №102) – завищення на суму 3149,99 грн.
Відповідач вважає, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, при формуванні договірної ціни та складанні актів виконаних робіт, зазначені особи безпідставно додавали суму єдиного податку окремим рядком до підсумкової вартості робіт (аналогічно механізму нарахування ПДВ), що суперечить методології ціноутворення у будівництві та природі спрощеної системи оподаткування.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову у цій частині дійовв наступного висновку.
Так на виконання вимог частини другої статті 7 Закону України “Про ціни і ціноутворення” та частини другої статті 17 Закону України “Про інвестиційну діяльність” наказом Мінрегіону від 25.06.2021 № 162 “Деякі питання ціноутворення у будівництві”, зареєстрованим в Мін`юсті 17.09.2021 за № 1225/36847, затверджено, зокрема Порядок застосування кошторисних норм та нормативів з ціноутворення при визначенні вартості будівництва (далі - Порядок).
Пунктом 3 Порядку встановлено, що застосування кошторисних норм та нормативів з ціноутворення у будівництві є обов`язковим для визначення вартості будівництва об`єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії, при будівництві об`єктів за рахунок інших джерел фінансування - обумовлюється договором.
Наказом Мінрегіону від 01.11.2021 № 281 “Про затвердження кошторисних норм України у будівництві”, затверджені кошторисні норми України “Настанова з визначення вартості будівництва” (далі - Настанова) .
Пунктом 5.1 Настанови зазначено, що ціна пропозиції учасника процедури закупівлі (договірна ціна) формується на підставі вартості будівельних робіт, до складу якої включаються прямі, загальновиробничі та інші витрати на будівництво об`єкта, прибуток, кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій, кошти на покриття ризиків у випадках, передбачених у цупкі і 4.40 цієї Настанови, кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, кошти на сплату податків, зборів, обов`язкових платежів.
Пунктом 5.34 Настанови також передбачено, що до складу ціни пропозиції учасника процедури закупівлі (договірної ціни) включаються встановлені чинним законодавством податки, збори, обов`язкові платежі, не враховані складовими вартості будівництва. 
Проте розмір податків, зборів, обов`язкових платежів, який визначається відповідно Настанови визначається, виходячи з норм і бази для їх нарахування, встановлених законодавством у сфері будівництва, нормування у будівництві, містобудування, просторового планування територій та архітектури.
Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності — це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів на сплату єдиного податку. 
Згідно з п. 292.1 ст. 292 ПК України, об`єктом оподаткування для платників єдиного податку є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду. На відміну від Податку на додану вартість (ПДВ), який відповідно до розділу V ПК України, додається до ціни товарів/робіт/послуг та сплачується покупцем, єдиний податок в розмірі обраховуються від загального прибутку фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, які знаходяться на спрощеній системі оподаткування, і такі витрати не є компенсованими витратами, а також їх визначення законодавством у сфері будівництва, нормування у будівництві, містобудування, просторового планування територій та архітектури не передбачається тому до вартості будівництва об`єктів не включаються.
Отже суд першої інстанції враховуючи зазначені норми законодавста дійшов висновку, що висновки акту ревізії про те, що включення ФОП ОСОБА_1 , ПП “Рекунов” та ФОП ОСОБА_2 до актів виконаних робіт сум єдиного податку понад вартість робіт призвело до необґрунтованого завищення вартості цих робіт та, як наслідок, до переплати бюджетних коштів, є правильними.
На думку колегії суддів ці висновки не спростовані і доводами апеляційної скарги третьої особи – ПП “Рекунов”.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом. Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.
Позивач в цій частині рішення суду не оскаржив, а третя особа оскаржуючи рішення суду в частині відмови у задоволенні позову оскаржує і пункт 6 Вимоги, не зазначає які права та інтереси її порушені з боку відповідача внаслідок прийняття оскаржуваного вимоги.
Крім того, слід звернути увагу і на те, що вимога містить визначені відповідачем зобов`язання для особи, відносно якої проведено ревізію, щодо усунення порушень, а також вимога містить альтернативні можливості її виконання.
Враховуючи зазначене, підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову відсутні.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга третьої особи не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби задовольнити частково.
У задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства “Рекунов” відмовити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/21871/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог Верхньодніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю “ВОЛЬТ ПОСТАЧ”, Товариство з обмеженою відповідальністю “ХАЙАТ ЕСТЕЙТ”, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , Приватне підприємство “Рекунов”, ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування пунктів 3 та 5 вимоги Східного офісу Держаудитслужби “Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства” від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025 та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/21871/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак