РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року 	справа № 580/3888/24 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., за участю:
секретаря судового засідання – Міщенко Д.А.,
представника позивача – Чорного К.О. (згідно з довіреністю),
представниці відповідача – Ковдій І.І. (у порядку самопредставництва),
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства “Черкасиобленерго” до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування рішення,
УСТАНОВИВ:

18.04.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства “Черкасиобленерго” (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, код ЄДРПОУ 22800735) (далі – позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ЄДРПОУ 00015622) (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 02.04.2024 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні (далі - ВП) №74225920 у зведеному виконавчому провадженні (далі – ЗВП) №73774348 щодо накладення арешту на грошові кошти позивача.
Обґрунтовуючи зазначив, що державний виконавець наклав арешт у виконавчому провадженні №74225920 на суму 2101515991,42грн, що не відповідає сумі заборгованості станом на час винесення спірної постанови - 1359487484,21 грн. Спірне рішення не повністю відповідає вимогам до оформлення.
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилюка В.О. ухвалив рішення від 10.05.2024, яким позов задовольнив повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 рішення суду залишено без змін.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 18.12.2025 касаційну скаргу позивача задовольнила частково. Рішення судів скасувала, справу направила на новий судовий розгляд суду першої інстанції. У цьому рішенні Суд відступив від висновку Касаційного господарського суду, викладеного в постанові від 01 квітня 2024 року у справі № 4/69/07, щодо застосування пункту 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII, вказавши, що проведення перевірки виконавцем під час здійснення виконавчого провадження виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, не має імперативного характеру, а є дискреційним повноваженням виконавця, і, відповідно, не є обов`язковою процесуальною дією в кожному випадку. Водночас мотивами скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення на новий розгляд вказано, що суди дійшли помилкового висновку щодо обов`язку виконавця відповідно до Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження проводити перевірку виконання боржниками рішень та лише після такої перевірки вчиняти дії щодо накладання арешту. Крім того тому, що суди попередніх інстанцій не встановили та матеріали справи не підтверджують подання позивачем державному виконавцю або до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України документів на підтвердження сплати частини боргу, як того імперативно вимагає частина четверта статті 19 Закону № 1404-VIII. Також суди не врахували приписів частини четвертої статті 19 Закону № 1404-VIII щодо обов`язку сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи рішення у цій справі, звернула увагу на необхідність врахування того, що встановлення факту подання або неподання боржником документів на підтвердження сплати частини боргу до винесення постанови про арешт є істотною обставиною для правильного вирішення справи щодо обґрунтування накладання виконавцем арешту.
06.01.2026 матеріали справи надійшли до суду. Справа за результатом автоматичного розподілу на новий розгляд передана судді Бабич А.М.
Дотримуючись мотивів вказаного рішення суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку прийняти позовну заяву до розгляду правилами загального позовного провадження, про що постановив ухвалу від 12.01.2026.
Надійшов відзив з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки спірне рішення прийняте з урахуванням наявної у відповідача інформації про сплату боргу та межах фактичного його залишку.
Позивач подав відповідь, в якій зауважив, що з урахуванням визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, а також добровільної сплати ним боргу стягувачу, заборгованість на дату спірного рішення істотно менша.
Під час підготовчого розгляду справи суд долучив всі подані сторонами докази та продовжив строк розгляду справи на 20днів.
У відкритих засіданнях представники сторін підтримали власні правові позиції по суті спору та просили їх задовольнити.
Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
На виконанні у відповідача перебуває ЗВП №73774348 щодо стягнення боргу з позивача, як боржника, на виконання наказів Господарського суду Черкаської області у справах:
№925/1381/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 7316967,92грн;
№17-14-01/1494 (925/55/22) на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» сума заборгованості 512442764,3 грн;
№17-14-01/1494 (925/737/23) на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» сума заборгованості 236692057,79грн;
№17-14-01/1494 (925/1204/21) на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» сума заборгованості 183420366,1грн;
№17-14-01/1494 (925/1381/21) на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» сума заборгованості 7259809,99 грн;
№17-14-01/1494 (925/1031/22) на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» сума заборгованості 264348382,97грн;
№17-14-01/1494 (925/83/21) на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» сума заборгованості 102570525,77грн;
№925/1387/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 13164703,12грн;
№17-14-01/1494 (925/909/23) на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» сума заборгованості 548522802,4 грн;
№925/1385/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 21326633,05грн;
№925/1382/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 26607156,07грн;
№925/1384/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 12382511грн;
№925/1214/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 3391850грн;
№925/1386/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 3174703,12грн;
№925/1383/18 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 34859760,15грн;
№925/69/19 на користь ПрАТ «Азот» сума заборгованості 25697128,48грн.
Також в нього входить виконання постанови відповідача №5097266 від 08.11.2023 про стягнення 11215294,34грн.
Сума заборгованості згідно зі вказаними наказами господарського суду 2014393417,07грн.
До складу вказаного ЗВП серед інших входить ВП №74225920 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області № 17-14-01/1494 (925/909/23), виданого 08.01.2024, про стягнення 454658418,55грн боргу, 68790053,02грн інфляційних втрат, 24134930,83грн – 3%проценти річних та 939400,00 грн судового збору.
Вказане ВП відкрите постановою відповідача 20.01.2024. У ньому державний виконавець виніс постанову від 02.04.2024 про арешт коштів у ЗВП у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження на 2101515991,42грн (далі – Спірне рішення).
Вважаючи, що сума боргу є меншою, накладеної арештом, позивач звернувся до суду позовною заявою.
Відповідно до абзацу другого ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні відносини врегульовані Законом України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі – Закон № 1404-VIII).
Згідно зі ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Частина 1 ст.13 Закону № 1404-VIII встановлює, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Крім того, за умовами ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1).
Положеннями пункту 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Тобто, законодавець наділяє виконавця повноваженням здійснювати перевірку виконання боржниками рішень, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону. Здійснення такої перевірки є правом виконавця, реалізація якого залежить від його розсуду, а не імперативно обов`язковою дією у кожному виконавчому провадженні чи перед кожною процесуальною виконавчою дією.
Пунктом 7 ч. 3 ст.18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
В абзаці третьому ч.2 ст.56 Закону № 1404-VIII установлено, що постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Отже, Закон № 1404-VIII установлює чіткі та стислі строки для прийняття виконавцем постанови про арешт майна (коштів) боржника - під час відкриття виконавчого провадження або не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. За цих умов арешт майна (коштів) боржника є процесуальною дією, що має забезпечувальний характер, і вчиняється виконавцем автоматично, без попередньої перевірки стану виконання рішення боржником у розумінні п.1 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII, оскільки застосування цього заходу безпосередньо пов`язане з настанням визначеного юридичного факту (відкриття виконавчого провадження чи виявлення майна). Тобто, законодавець не пов`язує прийняття постанови про арешт майна (коштів) з проведенням перевірки виконавцем стану виконання боржником рішення, яке підлягає примусовому виконанню. Отож відсутність такої перевірки сама собою не свідчить про порушення виконавцем принципів неупередженості, ефективності, своєчасності і повноти вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.
Встановлені обставини спору свідчать, що Спірне рішення прийняте поза вказаним строком відкриття ВП. Зокрема, відкрито у січні 2024 року, арешт у квітні 2024 року, хоча зведене виконавче провадження, до якого його приєднано, розпочато раніше цих дат. Отже, відповідач мав об`єктивну можливість пересвідчитися в наявності та розмірі боргу боржника виконавчого провадження з урахуванням всієї наявної інформації щодо погашення боргу згідно з даними ВП та повідомленнями сторін ВП.
Відповідно до ч.4 ст.19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Крім того, згідно із ч.8 ст.19 Закону № 1404-VIII особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Тобто, законодавець визначив механізм отримання виконавцем актуальної інформації щодо стану виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню, в разі їх добровільного повного чи часткового виконання боржниками: оперативне інформування виконавця покладається на сторони виконавчого провадження шляхом обов`язкового повідомлення про вказані обставини. Настання негативних наслідків для боржника через невиконання покладених на нього Законом обов`язків, зокрема щодо інформування виконавця, у формі необізнаності виконавця щодо реального стану розрахунків між сторонами ВП може мати обґрунтовано логічний наслідок неврахування певних фактів відповідачем на визначену дату.
Відповідно до ч.1 ст.48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Тобто, Спірне рішення щодо арешту коштів винесене в межах владних повноважень відповідача, яке є його дискреційним задля забезпечення примусового виконання виконавчих документів.
Приписами частин 1-3 ст.56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Згідно з приписами чч.1-4 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Він стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з нормами ст.42 вказаного Закону кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Отже, сума коштів для арешту визначається додаванням суми боргу, вказаного у виконавчому документі, до сум виконавчих платежів, які щонайменше становлять 10% суми боргу. Тому посилання позивача не невідповідність суми, на яку накладено арешт, загальній сумі боргу у ЗВП станом на дату винесення спірного рішення, не є переконливим доводом його протиправності.
Відповідно до ч.2 ст.39 Закону №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Суд урахував та позивач не заперечує відсутність доказів сплати, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, на дату винесення Спірного рішення боргу з наказів господарського суду у справах: №17-14-01/1494 (925/55/22) - борг 512 442764,3грн, №17-14-01/1494 (925/1381/21) борг 7259809,99грн, №925/1385/18 - борг 21326633,05грн, №925/1382/18 - борг 26607156,07грн, №925/1384/18 - борг 12382511грн, №925/1214/18 борг 3391850грн, №925/1386/18 - борг 3174703,12грн, №925/1383/18 - борг 34859760,15грн, №925/69/19 - борг 25697128,48грн, а також постанови відповідача №5097266 від 08.11.2023 про стягнення 11215294,34грн.
У наступних справах рішеннями господарського суду визнані виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню: 
1) №17-14-01/1494 (925/1204/21) - на суму 36383866,30грн, внаслідок чого залишок боргу становить 63098440,37грн;
2) №17-14-01/1494(925/83/21) - на суму 41966182,34грн, внаслідок чого залишок боргу становить 2374607,14грн.
Відповідач у вказаних справах учасником не був і докази надсилання вказаних рішень наявні виключно щодо №17-14-01/1494(925/83/21), а саме опис цінного листа, накладна Укрпошти та фіскальний чек про направлення 23.01.2024.
У ВП № 74225920 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області №17-14-01/1494 (925/909/23), виданого 08.01.2024, частина заявленої до стягнення основна сума заборгованості за електричну енергію урегульована договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0530-01041 від 09.05.2019 на підставі Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.03.2024. Докази його подання відповідачу до дати Спірного рішення відсутні.
З приводу наданих позивачем копій платіжних документів про добровільну сплату присудженого боргу суд урахував відсутність в них відомостей про виконавчі документи та номери ВП у призначенні платежів, а також доказів їх подання позивачем відповідачу для врахування до 02.04.2024 – дати Спірного рішення.
Надані позивачем клопотання, якими він звертався до відповідача з проханням закрити частину виконавчих проваджень, не доводять протиправності спірного рішення на вказану в ньому суму арешту коштів, оскільки до 02.04.2024 будь-яких рішень з цього приводу закінчення ВП чи списання відповідачем частини боргу не було винесено. Відповідно урахувати шляхом зменшення суми боргу із загально вказаної у відповідному виконавчому документі до прийняття постанов про закінчення визначених ВП відповідач не мав достатніх правових підстав, хоча й надавали позивачу законні сподівання на вжиття відповідачем заходів щодо перевірки стану виконання ЗВП чи ВП.
З приводу нормативного дотримання оформлення постанови про арешт коштів у ЗВП суд урахував положення Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі – Інструкція).
Зокрема, відповідно до підп.3.8.2 п.3.8 Інструкції за зведеним виконавчим провадженням арешт на майно боржника накладається у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Виконавчий збір за зведеним виконавчим провадженням стягується окремо за кожним виконавчим провадженням, об`єднаним у зведене, у розмірі 10 відсотків суми, виплаченої стягувачу за таким окремим виконавчим провадженням.
Підпункти 3.8.4-3.8.5 вказаного пункту Інструкції вказують, що наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними Єдиного реєстру при відкритті виконавчого провадження. У разі виявлення іншого виконавчого провадження, відкритого щодо одного й того самого боржника в тому самому органі ДВС, державний виконавець звертається до начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, щодо прийняття рішення стосовно об`єднання виконавчих проваджень у зведене чи приєднання виконавчого документа до зведеного виконавчого провадження.
Згідно з підп.4.1.8 п.4.1. Інструкції розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.
Відповідно до підп.4.1.9 вказаного пункту на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.
Згідно з підп.4.1.10.п.4.1 Інструкції арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.
Порушень вказаних вимог відповідачем доказами не підтверджено.
Тому суд дійшов висновку, що Спірне рішення відповідач виніс в межах, порядку та спосіб, що визначені законом. Отже, є правомірним і відсутні підстави для його скасування.
Врахувавши результат вирішеного спору відповідно до ст.ст.132-139 КАС України, судові витрати позивача розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.9, 14, 45-51, 72-79, 139, 242 – 246, 271, 272, 287, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства “Черкасиобленерго” (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, код ЄДРПОУ 22800735) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; код ЄДРПОУ 00015622) про визнання протиправною та скасування постанови від 02.04.2024 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №74225920 зведеного виконавчого провадження №73774348.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копії рішення направити сторонам.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10днів з дати проголошення рішення.

Суддя 	Анжеліка БАБИЧ