Подільський районний суд міста Полтави 
Справа № 553/881/25 
Провадження № 2/553/133/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
16.02.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді Ткачука Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Чоповди А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

05.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду міста Полтави із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що з 03.08.2025 перебувала у шлюбі із відповідачем. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.03.2025. В період шлюбу, 23.06.2024 за спільні кошти позивача та відповідача набуте спірне майно - автомобіль TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , за 20000 доларів США. Реєстрація права власності на автомобіль була здійснена на ім`я відповідача. Оскільки позивачка вважає, що має право на частину спільного майна, набутого в період шлюбу з відповідачем, у позові позивачка просила:
- визнати об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя – автомобіль TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- припинити право ОСОБА_1 на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіля TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право на автомобіль TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- стягнути у порядку поділу спільного майна подружжя з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 355000,00 гривень в якості грошової компенсації вартості автомобіля TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 3550,00 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 справа розподілена головуючому судді Грошовій Н.М.
Ухвалою суду від 07.03.2025 позовна заява залишена без руху, встановлений позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.
Заявою позивача від 11.03.2025 недоліки позовної заяви усунуті.
Ухвалою суду від 12.03.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначене у справі судове засідання.
25.03.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 від 24.05.2025, поданий його представником – адвокатом Дериконь Д.С., у якому відповідач заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що спірний автомобіль був придбаний 23.08.2024 за 600000,00 грн., що еквівалентно 14527 доларів США за курсом НБУ станом на 23.08.2024. Автомобіль був придбаний за його особисті кредитні кошти, частина яких – 330400,00 грн. отримані ним в еквіваленті 8000,00 доларів США відповідно до договору позики від 20.08.2024, решта зняті з особистих кредитних карток. Також заперечив існування спільних коштів, оскільки позивачка ніде не працює та не працювала. Крім того, позивачці достовірно відомо, що спірний автомобіль був проданий 23.01.2025 за 450000,00 грн., що еквівалентно 10739 доларів США за курсом НБУ. За кошти, отримані від продажу автомобіля, відповідачем здійснений розрахунок перед своїми кредиторами та погашені борги позивачки на суму понад 100000,00 грн. Позивачці було відомо, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача, а також про те, що спірний автомобіль був проданий у січні 2025 року, до звернення в суд із позовом про розірвання шлюбу з метою погашення кредитних зобов`язань, що виникли при купівлі автомобіля. 
На підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX, з 25.04.2025 змінене найменування Ленінського районного суду міста Полтави на Подільський районний суд міста Полтави.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025, на підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду м. Полтави від 17.07.2025 № 232, проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, справа передана головуючому судді Ткачуку Ю.А.
Ухвалою суду від 21.07.2025 справа прийнята до провадження судді Ткачука Ю.А., вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначивши судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні 06.11.2025 за участю представників позивача та відповідача розпочатий судовий розгляд справи по суті, оголошені позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог. Судове засідання відкладене за клопотанням представника позивача – адвоката Івка С.О., з метою уточнення правової позиції у справі.
24.11.2025 від представника позивача – адвоката Івка С.О. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій представник позивача уточнив позовні вимоги та просив їх вважати такими:
- визнати, що автомобіль TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 був об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вибув із власності подружжя внаслідок його продажу відповідачем 23.01.2025 без згоди позивача;
- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості частки автомобіля, який був проданий за 450000,00 грн., у сумі 225000,00 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 3550,00 грн.
02.12.2025 до суду від представника відповідача – адвоката Дериконя Д.С. надійшла заява, у якій представник відповідача просив залишити без розгляду заяву про уточнення позовних вимог, подану представником позивача, та повернути її заявнику.
Судові засідання у справі, призначені на 10.12.2025 та 16.01.2026 не відбулись у зв`язку із відключенням електроенергії у Подільському районному суді м. Полтави.
В судове засідання, призначене на 05.02.2026 позивач та його представник не з`явились. Представник позивача адвокат Івко С.О. надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач та його представник у судове засідання 05.02.2026 не з`явились, представник відповідача – адвокат Дериконь Д.С. надав до суду заяву, у якій просив прийняти судове рішення у справі без участі відповідача та представника відповідача за наявними письмовими матеріалами. При ухваленні рішення просив прийняти до уваги міркування з приводу уточнених позовних вимог, викладених у письмовій заяві.
Ухвалою суду від 16.02.2026 заява представника позивача про уточнення позовних вимог залишена без розгляду та повернута заявнику.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 03.08.2019, актовий запис № 1104 (а.с. 25).
23.08.2024 на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2024/4840689 відповідач ОСОБА_2 придбав у гр. ОСОБА_4 транспортний засіб марки TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 . Ціна транспортного засобу, визначена за домовленістю сторін, складає 600 000,00 грн. (а.с.39-40).
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , право власності на транспортний засіб марки TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване 23.08.2024 за ОСОБА_2 (а.с. 5-6).
23.01.2025 на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2025/5071214 відповідач ОСОБА_2 продав гр. ОСОБА_5 транспортний засіб марки TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною 450 000,00 грн., визначеною за домовленістю сторін (а.с. 41-42).
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.03.2025 у справі № 553/368/25 шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 26-28).
Згідно з наданими позивачкою скріншотами оголошень на вебсайті AUТO.RIA станом на 03.03.2025, вартість автомобіля TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, становить 708483,00 - 710 000,00 грн. (а.с. 10-17).
Отже, спірний автомобіль набутий відповідачем у власність та відчужений під час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачкою.
Щодо заявленої позивачкою вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіля TOYOTA COROLLA, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті (постанова Верховного Суду у справі № 643/4589/15-ц від 09.01.2019).
У відзиві на позов відповідач заперечує факт придбання спірного автомобіля за спільні кошти подружжя, зазначаючи, що спірний автомобіль був придбаний за його особисті кредитні кошти, частина яких у сумі 330400,00 грн. отримані ним в еквіваленті 8000,00 доларів США за договором позики від 20.08.2024, а решта зняті з особистих кредитних карток, на підтвердження чого відповідач надав копію договору позики та виписку по кредитному договору.
Разом з цим, статтею 57 СК України визначений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, до якого, зокрема, віднесені майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. При цьому, кошти, отримані за кредитним договором чи договором позики не віднесені зазначеною нормою до майна, яке є особистою приватною власністю одного з подружжя, а відповідачем не надані докази на підтвердження наявності коштів, які належали йому особисто та придбання спірного автомобіля саме за рахунок цих коштів.
З договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2024/4840689 від 23.08.2024 вбачається, що придбання спірного автомобіля здійснене за ціною 600 000,00 грн. При цьому, з наданої до суду копії договору позики від 20.08.2024 вбачається, що відповідач отримав кошти у сумі 8000,00 доларів США, що еквівалентно 330400,00 грн. Надана відповідачем копія виписки АТ «ПриватБанк» за договором кредиту 24032836110688 від 28.03.2024 взагалі не містить даних щодо цільового використання кредитних коштів, а отже не є належним, допустимим та достатнім доказом того, що кредитні кошти за цим договором були використані саме на придбання спірного автомобіля. 
Тож надані відповідачем докази не підтверджують доводів відповідача про те, що спірний автомобіль був придбаний лише за його особисті кредитні кошти.
Водночас, згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Суд відхиляє твердження відповідача у відзиві на позов щодо відсутності існування спільних коштів, з посиланням на те, що позивачка ніде не працює та не працювала, оскільки відповідно до положень статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль, набутий сторонами у період перебування в шлюбі є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та відповідачем не спростована презумпція спільної сумісної власності на нього. 
При цьому суд враховує, що у п. 70 постанови від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц,Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним.
Щодо заявлених позовних вимог про припинення права позивачки на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіля та визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем права на автомобіль TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску, суд зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, 
встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).
Факт відчуження спірного автомобіля третій особі 23.01.2025 підтверджений матеріалами справи, а отже спірний автомобіль, вимоги щодо поділу якого заявлені позивачкою, не належить подружжю на час розгляду справи, тож в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про стягнення 355500,00 грн. в якості грошової компенсації вартості частки автомобіля TOYOTA COROLLA, 2020 року випуску суд зазначає таке.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. 
З аналізу зазначених норм вбачається, що в силу положень ч. 1 ст. 65 СК України правочин з відчуження спільного майна визнається вчиненим за взаємною згодою подружжя. Оскільки автомобіль є цінним майном, тому при його відчуженні одним із подружжя, потрібна письмова згода другого з подружжя. 
Разом з цим, докази обізнаності позивачки про продаж автомобіля у січні 2025 року та письмової згоди позивачки на продаж автомобіля відповідачем до матеріалів справи не надані.
Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За змістом наведених норм, факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
Оцінюючи докази, надані відповідачем на підтвердження використання коштів, отриманих від продажу спірного автомобіля, суд зазначає, що самі собою договір позики від 20.08.2024, розписка від 24.01.2025 та виписка АТ «ПриватБанк» за договором кредиту 24032836110688 від 28.03.2024 не доводять того, що отримані за договором позики та кредитним договором кошти були використані саме на придбання спірного автомобіля, а кредитні зобов`язання були погашені саме за рахунок коштів, отриманих від продажу спірного майна та в інтересах сім`ї.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Згідно висновку Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2019 року у справі № 645/4711/15-ц один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім 'ї чи не на її потреби.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц виклав наступну правову позицію: "При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна".
З огляду на викладене, враховуючи, що автомобіль придбаний у шлюбі, презумпція спільності права власності подружжя на автомобіль, набутий ними в період шлюбу, відповідачем не спростована, автомобіль відчужений відповідачем іншій особі без згоди позивачки, отже, його вартість має бути врахована при поділі майна. Доказів отримання позивачкою такої компенсації та факту використання отриманих від продажу автомобіля коштів в інтересах сім`ї відповідачем не надано. 
Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Суд враховує, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля.
Позивачкою для визначення вартості транспортного засобу у розмірі 710000,00 грн. використані дані щодо вартості автомобіля аналогічної марки, року випуску та приблизного пробігу, з оголошень на вебсайті AUТO.RIA.
Такий підхід до визначення ринкової вартості автомобіля не є об`єктивним та позбавляє суд можливості перевірити застосовані позивачкою критерії пошуку аналогічного відчуженому відповідачем автомобіля з подібними технічними характеристиками, врахування технічного стану автомобіля, критерії вибору транспортних засобів, вартість яких враховувалася позивачкою при розрахунку ринкової вартості автомобіля.
Суд вважає, що позивачем не підтверджено, що при пошуку враховано технічний стан та комплектація спірного автомобіля.
Суд зазначає, що вебсайт AUТO.RIA містить такі опції для пошуку, як «не був у ДТП / був у ДТП», можливість вибору користувачем сайту мінімальної та максимальної ціни. Застосування таких фільтрів при пошуку позивачкою не доведено.
Отже, позивачкою не доведено, що нею об`єктивно здійснено пошук автомобілів для визначення ринкової вартості спірного майна, враховуючи технічний стан автомобіля та не завищуючи ціну в критеріях пошуку. Тому судом не може бути застосована визначена позивачкою ринкова вартість спірного автомобіля.
У відзиві на позов відповідач заперечив вартість спірного автомобіля, визначену позивачкою та зазначив, що спірний автомобіль був проданий ним 23.01.2025 за 450000,00 грн. відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2025/5071214.
Водночас суд враховує, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18). 
Під час судового розгляду позивач не скористалася правом на звернення з клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи, звіту про оцінку транспортного засобу до суду не надала. 
Отже в матеріалах справи відсутні докази дійсної вартості відчуженого спірного автомобіля.
За положеннями частини першої - четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 355500,00 грн. в якості грошової компенсації вартості частки автомобіля TOYOTA COROLLA є не доведеними, а підстави для задоволення позову у суду відсутні.
З урахуванням викладеного, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Судові витрати слід віднести на рахунок позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 63, 76 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 207, 208, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи мають право оскаржити рішення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Повне рішення складене 16.02.2026.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави  	Ю. А. Ткачук