Справа № 446/607/25 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І. 
Провадження № 22-ц/811/2484/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Косик Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування,
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що є матір`ю ОСОБА_2 , який загинув в дорожньо-транспортні пригоді, яка сталася 03.11.2024 на автодорозі “Кам`янка-Бузька-Жовква” у с.Верени, Львівського району, Львівської області за участю автомобіля марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , який на момент ДТП був забезпечений страховим полісом №EP-217924008, страхова компанія «Еталон». Позивачка ОСОБА_1 на підставі ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1200 ЦК України має право на страхове відшкодування, у зв?язку з цим 19.12.2024 звернулася з письмовою заявою до відповідача, однак відповідач повідомив, що до питання виплати страхового відшкодування повернеться після прийняття рішення відповідного суду у справі щодо кримінального провадження. Вважає, таку відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження необґрунтованою та такою, що порушує право позивачки на отримання страхового відшкодування, адже цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов?язаним суб?єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Враховуючи вище наведене звертається до суду з даним позовом для захисту своїх прав та інтересів та просить суд стягнути страхове відшкодування в судовому порядку.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.06.2025 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування – задоволено.
Стягнуто із ПАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_2 в розмірі 288 000,00 грн.
Стягнуто із ПАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_2 в розмірі 32 000 грн.
Стягнуто із ПАТ СК «Еталон» на користь держави 3200,00 грн судового збору. 
Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, а відтак за наявності правової колізії щодо порядку відшкодування шкоди страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовуються саме норми спеціального закону. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на утриманні потерпілого, розміру пенсій, виплати надані утриманцю внаслідок втрати годувальника, крім того не подала доказів неотримання нею доходу меншого від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а також, що допомога потерпілого була основним та постійним джерелом для її існування, тому вимоги про стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю сина, в розмірі 288 000,00 грн та моральної шкоди у розмірі 32 000грн є необґрунтованими. Факт перебування позивача на утриманні передбачає систематичне та постійне отримання матеріальної допомоги, протягом певного часу. Позивачкою не було надано доказів на підтвердження або спростування тих фактів, що померлий ОСОБА_2 був працевлаштований та отримував достатній дохід для утримання останньої. Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України відомо, що позивачка за 2024 рік отримувала заробітну плату від Фермерського господарства «Діамант Плюс». Також позивачка зазначає, що здійснювала догляд за дитиною – сестрою померлого, ОСОБА_3 , 2019 р.н. та не працювала. Однак в свідоцтві про народження ОСОБА_3 зазначені як батько так і матір, а відтак дитина має обох батьків і утримання покладено саме на них відповідно до Сімейного кодексу України.
У зв`язку з тим, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження перебування позивачки на утриманні померлого (втрата годувальника) або підстав, відповідно до яких вона б мала право на таке утримання, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу був поданий позивачем ОСОБА_1 .
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача-адвокат Косик Л.А. повністю заперечувала проти апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не працює та здійснює догляд за сестрою загиблого ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , яка не досягла чотирнадцяти років, у зв`язку з чим має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, а саме: 288 000 грн (36 мінімальних заробітних плат), а також на відшкодування моральної шкоди, встановленої законодавством на день настання страхового випадку, а саме: 32 000 грн (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі). 
Судом установлено, що 03 листопада 2024 року близько 02:50 год. на автодорозі «Кам?янка-Бузька-Жовква» у с. Верени, Львівського району, Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (виїзд Т3 за межі дороги з подальшим наїздом на перешкоду - дерево) за участю автомобіля марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував у стані алкогольного сп?яніння. В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим 09.11.2024 Кам?янка-Бузькою міською радою, підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 підтверджується, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00048514790 від 17.12.2024, 25.07.2003 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, який рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області 06.02.2013 було розірвано.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданим 19.03.2019 Кам?янка-Бузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, підтверджується що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , та в графі про батьків матір`ю зазначена ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки №3195 від 17.12.2024 ОСОБА_1 фактично зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та до складу її сім?ї входять: ОСОБА_8 , батько, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , мати ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно реєстру відомостей із Пенсійного фонду позивачка з 01.10.2024 не працювала, заробітну плату не отримувала.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 210700-20» д.н.з. НОМЕР_6 була забезпечена полісом № 217924008 ПАТ СК «Еталон».
19.12.2024 ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до ПАТ СК «Еталон» у якій просила відшкодувати їй шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_2 в розмірі - 288 000 грн (36 мінімальних заробітних плат) та моральну шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_2 , у розмірі - 96 000 грн (12 мінімальних заробітних плат).
Листом від 17.02.2025 ПАТ СК «Еталон» повідомило заявника про те, що вище вказана заява подана передчасно та до розгляду питання виплати страхового відшкодування повернеться після прийняття рішення відповідного суду у справі щодо кримінального провадження.
При розгляді справи відповідач надав поліс N?EP-217924008 згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн.
Згідно п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач ОСОБА_1 зменшила розмір позовних вимог, в межах ліміту страхового відшкодування, тобто загальний розмір страхового відшкодування став 320 000 грн, що не перевищує ліміту відповідальності страховика.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім?ї незалежно від віку і працездатності якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п?яти років після його смерті.
Згідно ст. 1200 ЦК України передбачено, що в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають не тільки непрацездатні особи, які були на його утриманні, але і ті які мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.
В матеріалах справи доказами підтверджується, що саме на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 не працювала, не отримувала доходу у вигляді заробітної плати, та здійснювала догляд за сестрою померлого, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на день настання страхового випадку не досягла чотирнадцятирічного віку, тому в неї виникло право на отримання відшкодування шкоди, завданої смертю сина на підставі пункту 4 частини 1 статті 1200 ЦК України.
Відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, здійснюється на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України (тобто, за відсилочною нормою), кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. 
Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 01 квітня мінімальний розмір заробітної плати в місячному еквіваленті становить 8000 грн.
Розмір відшкодування шкоди, завданої позивачу смертю сина, ОСОБА_2 , становить 288 000 грн. (36 х 8000 грн. = 288 000 грн).
На день настання страхового випадку, тобто на 03 листопада 2024 року мінімальна заробітна плата встановлена на рівні 8000 грн, то розмір моральної шкоди, завданої позивачу, становить 96 000 грн. (12 х 8000 грн = 96 000 грн). 
В свою чергу, за змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Оскільки, згідно поліса, який надав відповідач ПАТ СК «Еталон» № ЕР-217924008 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн, позивач ОСОБА_1 користуючись своїм правом, передбаченим п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з ПАТ СК «Еталон» на свою користь моральну шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_2 у розмірі 32 000 грн. Ціна позову відповідно була змінена на 320 000 грн. 
Оскільки відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, то розмір відшкодування шкоди, завданої позивачу смертю сина, ОСОБА_2 , який підлягає стягненню з ПАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 становить 288 000 грн. (36 х 8000 грн = 288 000 грн), і ця сума була стягненна судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Ураховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що внаслідок ДТП позивачці ОСОБА_1 заподіяно шкоду, пов?язану зі смертю сина ОСОБА_2 , а оскільки цивільно-правова відповідальність, пов?язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу була застрахована у відповідача ПАТ СК «Еталон», тому така подія є страховою та у відповідача виник обов?язок відшкодувати позивачці шкоду, заподіяну смертю потерпілого.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» залишити без задоволення.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 27.03.2026.

Головуючий 

Судді