ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
08.04.2026 Справа №905/442/24  
Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,
розглянувши матеріали справи
за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м.Київ
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальності «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар», м.Маріуполь
до відповідача 2:  ОСОБА_1 , м.Маріуполь
про стягнення заборгованості в розмірі 206954,50 грн

без виклику представників сторін
ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м.Київ звернувся до Господарського суду Донецької області, з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальності «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар», м.Маріуполь та ОСОБА_1 , м.Маріуполь про стягнення заборгованості в розмірі 206954,50 грн, з яких: 199573,44 грн – заборгованість за тілом кредиту, 7381,06 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором №31419836-КД-2 від 04.11.2020 в частині повернення наданих кредитних коштів у встановлені строки, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 206954,50 грн, у зв`язку з чим, вказана заборгованість, на підставі договору поруки №31419836-ДП-2 від 04.11.2020 між банком та відповідачем 2, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, підлягає стягненню з відповідачів солідарно.
За змістом ч.ч. 6, 7 ст.176 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.
На виконання вказаних положень, у зв`язку з необхідністю отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , який є відповідачем 2 у справі, судом було направлено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.
На вказаний запит надійшла відповідь №503043, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Господарський суд ухвалою від 21.03.2024 витребував у Державної міграційної служби України відомості про реєстрацію або місцеперебування фізичної особи ОСОБА_1 та у Міністерства соціальної політики України відомості про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .
04.04.2024 від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України надійшов лист №6.2-3233/6-24 від 27.03.2024 “Про надання відповіді”, в якому повідомлено, що за наявною інформацією, місце проживання ОСОБА_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
02.05.2024 від Міністерства соціальної політики України надійшов лист №10805/0/2-24/3 від 30.04.2024, в якому Департамент цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки повідомив, що станом на 25.04.2024 місцем реєстрації ОСОБА_1 визначено - АДРЕСА_2 .; адреса листування та фактичного проживання – АДРЕСА_3 .
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/442/24; визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
14.05.2024 від відповідача 2 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій він просить відізвати позовну заяву до закінчення перебування у ЗСУ, щоб мати можливість займатись даним питанням, оскільки на даний час він перебуває на передовій і немає можливості на інтернет, дзвінки а також приїзд до міста Києва до дирекції банку для вирішення питання.
Ухвалою суду від 17.05.2024 зупинено провадження у справі №905/442/24 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальності «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 206954,50 грн до припинення перебування останнього у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань (або припинення у встановленому порядку режиму воєнного стану); зобов`язано сторін невідкладно повідомити суд про усунення обставин, що викликали його зупинення.
22.07.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі. В обґрунтування заявленого клопотання позивач послався на те, що ОСОБА_1 , якому 23 березня 2025 року виповнилось 60 років, досяг граничного віку перебування на військовій службі та мав бути звільнений у відставку з підстав визначених ст. 26 Законом України “Про військовий обов`язок та військову службу”. Відтак, на думку позивача, відпали обставини, що викликали зупинення провадження у справі.
Листом від 24.07.2025 суд просив учасників справи повідомити про відсутність підстав для подальшого зупинення провадження у справі №905/442/24 та надати відповідні докази, які свідчать про припинення обставин, якими було зумовлено зупинення.
У зв`язку з призначенням ОСОБА_2 на посаду судді Східного апеляційного господарського суду, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Донецької області від 23.12.2025 №02-01/104 призначений повторний автоматичний розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.12.2025 для розгляду справи №905/442/24 визначено суддю Левшину Г.В.
Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято до провадження справу №905/442/24; поновлено провадження у справі №905/442/24; витребувано від Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на день отримання запиту перебуває у складі Збройних Сил України (наказ по особовому складу видані у порядку, встановленому пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008); зупинено провадження у справі №905/442/24 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань (або припинення у встановленому порядку режиму воєнного стану).
16.01.2026 на виконання вимог ухвали суду від Кадрового центру Збройних Сил України надійшла копія витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.03.2025 №46-РС, яким звільнено з військової служби сержанта ОСОБА_1 , у відставку за віком.
Ухвалою суду від 19.01.2026 поновлено провадження у справі №905/442/24; запропоновано сторонам протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду надати письмові пояснення/заперечення щодо позовних вимог.
28.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання, за змістом якого останній просив суд долучити до матеріалів справи актуальний розрахунок заборгованості за кредитним договором та банківські виписки станом на 21.01.2026.
29.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача 2 надійшов відзив на позов, за змістом якого останній просив суд відмовити у задоволенні у задоволенні позову AT КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 . В обґрунтування заявленої позиції відповідач 2 посилався на введення в Україні військового стану, окупацію міста Маріуполь та дію форс-мажорних обставин.
03.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач заперечив проти доводів відповідача 2, викладених у відзиві, наполягав на задоволенні позовних вимог. 
09.02.2026 на адресу суду від Міністерства оборони України надійшов лист №795/вз/1645 від 26.01.2026 на виконання вимог ухвали суду від 30.12.2025. 
Згідно з розпорядженням від 03.03.2026 №02-01/68 «Щодо повторного автоматичного розподілу справи» призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/442/24 у зв`язку з призначенням ОСОБА_3 на посаду судді Центрального апеляційного господарського суду, згідно указу Президента України №170/2026.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.03.2026 справа №905/442/24 передана на розгляд судді Курило Г.Є.
Ухвалою суду від 05.03.2026 прийнято справу №905/442/24 до свого провадження та постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд зазначає, що станом на дату винесення цього рішення у встановлений строк відповідачем 1 не надано відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії суд не повідомлено, відповідач 1 був належним чином повідомлений про рух справи шляхом направлення ухвал суду до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». 
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено учасникам справи необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на належне повідомлення учасників справи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.
04.11.2020 між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальності «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар» (позичальник, відповідач 1) було укладено кредитний договір №31419836-КД-2 (кредитний договір).
Пунктом 1.1. "Предмет договору" кредитного договору визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1. договору з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2. договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у другому абзаці п.2.1.2. договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені договором терміни. Відновлювальна кредитна лінія (далі - «кредит») надається банком для здійснення позичальником платежів, пов`язаних з його господарською діяльністю, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок постачальника з подальшим перерахуванням на адресу одержувачів. 
Пунктом А.1., А.2. кредитного договору передбачено вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія. Ліміт цього договору: 202414,00 грн, у тому числі на наступні цілі: у розмірі 200000,00 грн на поповнення обігових коштів; 2414,00 грн на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5., 2.2.13. договору.
Згідно з п.1.2. кредитного договору, термін повернення кредиту зазначений у п.А.3 договору. 
Відповідно до п.А.3. кредитного договору встановлено термін повернення кредиту - 01.11.2022.
Пунктом А.4. кредитного договору визначено рахунок для обслуговування кредиту рахунок НОМЕР_3 (у гривні), отримувач: АТ КБ "Приватбанк", МФО 335429, код ЄДРПОУ 31419836 (IBAN – НОМЕР_4 ).
Позичальник за кожним отриманим траншем кредиту в межах встановленого п.А.2. ліміту погашає заборгованість за кредитом у термін до 180 календарних днів з моменту надання банком відповідного траншу кредиту, на рахунок зазначений в п.А.4 цього договору (п.А.5. кредитного договору). 
За умовами п.А.6. кредитного договору зобов`язання позичальника забезпечуються: договором іпотеки №31419836-ДІ-1/1 від 04.11.2020 та договором поруки №31419836-ДП-2 від 04.11.2020.
Відповідно до п.А.7. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 13,14 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
Пунктом А.7.1. кредитного договору погоджено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.14 договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику проценти у розмірі 18,14 % річних. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.14 договору та дати початку нарахування підвищених процентів, без внесення змін до договору. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.14 договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі, зазначеному в пункті А.7. договору. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі, зазначеному в пункті А.7. договору та дати початку її нарахування.
Згідно з п. А.8. кредитного договору у випадку порушення позичальником грошового зобов`язання по сплаті кредиту позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 26,28 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом.
За змістом п. А.9 кредитного договору датою сплати процентів є 1-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачене п. 7.3 цього договору. У випадку несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання цього договору згідно з п. 2.3.2 цього договору).
Банк зобов`язується, зокрема, надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника на цілі, відмінні від страхових платежів, у межах суми, обумовленої п.1.1 цього договору, а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.1., 2.2.13 цього договору (п.2.1.2 кредитного договору).
Позичальник зобов`язується, зокрема, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.2., 4.3. цього договору; погашати заборгованість з оборотністю згідно з п.А.5 цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2., 2.2.17., 2.3.2. цього договору (п.п. 2.2.2-2.2.4 кредитного договору). 
Згідно з п.п.4.1.- 4.2. кредитного договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.2., 2.2.3, 2.2.4., 2.2.17., 2.3.2., 2.4.1. цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному в п.п.А.7, А.7.1 цього договору. У випадку встановлення банком у порядку, передбаченому п.2.3.12 цього договору, зменшеної процентної ставки, умови цього пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. Відповідно до ст.212 ЦКУ у випадку порушення позичальником будь-якого зобов`язань, передбачених п.п.1.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.17, 2.3.2,2.4.1. цього договору, позичальник сплачує банку процент у розмірі, зазначеному у п.п.А.8 цього договору. 
Відповідно до п. 6.1 кредитного договору цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань (п. 6.2 кредитного договору).
Цей договір підписано із використанням кваліфікаційного електронного підпису в порядку, передбаченому Законами України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» (п. 7.2 кредитного договору). 
04.11.2020 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №31419836-КД-2 від 04.11.2020 (додаткова угода), відповідно до пп. «а» п. 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3 договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку (Порядок надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва, затверджений постановою КМУ від 24.01.2020 № 28), Програми фінансової державної підтримки суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва ("Програма") та умов цієї додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.
Згідно із п. 2.1. додаткової угоди, за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана, та становить на дату укладання цієї додаткової угоди розмір 13,14 % річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 5 %; де Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання цієї додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Міністерства Фінансів України. Дані про величину індексу UIRD є загальнодоступними в мережі інтернет на офіційному сайті Міністерства Фінансів України. Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Міністерства Фінансів України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал. Про зміну розміру базової процентної ставки банк за 15 календарних днів повідомляє позичальника/поручителя/заставодавця та інших зобов`язаних за договором осіб, на свій вибір шляхом: відправлення СМС-повідомлень на мобільний телефон клієнта; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка "Viber"; ОТР-паролю; поштового листа; телеграми; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друку інформації на Чеках в РОS-терміналах; IVR-обдзвону; комунікації у ПК Приват24, в т.ч. його мобільній версії, комунікації в чаті з персональним менеджером "Чат Sender", а також за допомогою інших мобільних додатків Банка та інших засобів комунікації.
Відповідно до п. 2.2. додаткової угоди, у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в и. 2.3., 2.7. цієї додаткової угоди, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі:
- в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення;
- в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї додаткової угоди + 5% річних;
- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.
Пунктом 2.3. додаткової угоди визначено, що позичальник за умови належного виконання положень порядку та умов договору за користування кредитом сплачує банку компенсаційні проценти в розмірі 7 % річних.
Сторони підписали кредитний договір №31419836-КД-2 від 04.11.2020 та додаткову угоду до нього шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису, що підтверджується протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
До матеріалів справи долучено виписки по рахунку ТОВ «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар» за період з 12.11.2020 по 01.03.2024 та за період з 04.11.2020 по 22.01.2026, з яких вбачається, що на виконання умов кредитного договору банк, починаючи з 17.11.2020 здійснював перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача 1, а останній протягом всього строку кредитування використовував кредитні кошти.
Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.11.2020 між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (кредитором, позивач) та ОСОБА_1 (поручитель відповідач 2), як поручителем, укладено договір поруки №31419836-ДП-2 (договір поруки), відповідно до умов якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання зобов`язань ТОВ «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар» (боржник) за кредитним договором №31419836-КД-2 від 04.11.2020 з відновлювальної кредитної лінії на суму 202414,00 грн з терпіном дії до 01.11.2022. 
Відповідно до п.1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5 договору поруки).
Підпунктом 2.1.2. договору поруки сторони погодили, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання (зобов`язань). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.
Згідно п. 4.1. договору поруки сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення договору. У випадку виконання боржником або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію.
Вказаний договір поруки підписаний сторонами 04.11.2020 з використанням електронних цифрових підписів сторін, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
Позивач наполягає, що виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №31419836-КД-2 від 04.11.2020 та видав кредитні кошти, водночас відповідач 1 порушив свої зобов`язання за кредитним договором, припинивши здійснювати платежі по поверненню кредиту та сплати процентів у встановлені кредитним договором строки.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 199573,44 грн та заборгованість за процентами у розмірі 7381,06 грн.
Враховуючи те, що відповідач 2 виступив поручителем відповідача 1 за кредитним договором, позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів у загальному розмірі 206954,50 грн, з яких: 199573,44 грн – заборгованість за тілом кредиту, 7381,06 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 ст.638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 вказаного кодексу України).
Як вже було зазначено судом, на підтвердження факту укладення кредитного договору №31419836-КД-2 від 04.11.2020 позивачем було надано протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
Надана позивачем копія кредитного договору, складеного та підписаного сторонами в електронній формі, є належним та допустимим доказом в підтвердження виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків.
Дослідивши наявний в матеріалах справи договір №31419836-КД-2 від 04.11.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою даний договір має ознаки кредитного договору, до якого застосовуються положення параграфів 1 та 2 глави 71 Цивільного кодексу України.
За змістом частин 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.
Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що позивач на виконання кредитного договору №31419836-КД-2 від 04.11.2020 починаючи з 17.11.2020 перераховував відповідачу 1 кредитні кошти, а останній протягом всього строку кредитування їх використовував.
Факт видачі кредитних коштів підтверджуються матеріалами справи (банківськими виписками за період з 12.11.2020 по 01.03.2024 та за період з 04.11.2020 по 22.01.2026) та не спростований позичальником. 
Відповідно до п. А.3. кредитного договору встановлено термін повернення кредиту - 01.11.2022.
З наявних у матеріалах справи банківських виписок та розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором вбачається, що позичальником (відповідачем 1) вчинялись дії з повернення кредитних коштів, сплати процентів, водночас повністю кредит повернуто не було, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по тілу кредиту у розмірі 199573,44грн.
З урахуванням вимог ст.41 Закону України «Про Національний банк України», Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій.
Виходячи із зазначеного, виписки по рахунках є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості.
Відповідач 1 наявності заборгованості зі сплати кредитних коштів у строк та в сумі 199573,44 грн не спростовував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, власного контррозрахунку не надав.
З огляду на умови кредитного договору №31419836-КД-2 від 04.11.2020, суд дійшов висновку, що термін повернення позичальником кредиту є такими, що настав.
З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість за кредитним договором станом на час прийняття рішення у цій справі не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 199573,44 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Окрім суми заборгованості позивачем заявлено до стягнення також заборгованість за процентами в розмірі 7381,06 грн.
Положеннями частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Позивачем надані банківські виписки, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором №31419836-КД-2 від 04.11.2020, які підтверджують заборгованість відповідача 1 перед позивачем за означеним договором по нарахованим процентам в розмірі 7381,06 грн.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення процентів, суд зазначає, що нарахування процентів здійснювалось банком в межах строку кредитування.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що заявлена банком вимога про стягнення заборгованості по процентам в сумі 7381,06 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , суд зазначає про таке.
Частина 1 статті 543 Цивільного кодексу України визначає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, серед іншого, може забезпечуватися порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
Як встановлено судом, у забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар» за кредитним договором №31419836-КД-2 від 04.11.2020, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №31419836-ДП-2 від 04.11.2020.
Пунктом 1.2 договору поруки сторони визначили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5 договору поруки).
Таким чином, відповідач 2 несе солідарну відповідальність, як поручитель відповідача 1, за невиконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором.
Враховуючи умови договору поруки №31419836-ДП-2 від 04.11.2020, господарський суд дійшов висновку, що сторонами визначено обсяг зобов`язань відповідача 2 як поручителя за всіма зобов`язаннями за кредитним договором.
При цьому, судом встановлено, що підстави для припинення зобов`язання за договором поруки №31419836-ДП-2 від 04.11.2020 відсутні.
Позовні вимоги в даній справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача є можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд впливає, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних відносин.
Захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього.
Всупереч умовам кредитного договору №31419836-КД-2 від 04.11.2020, договору поруки №31419836-ДП-2 від 04.11.2020 та приписів законодавства відповідачі не повернули кредитні кошти у передбачений договором термін і не сплатили в повному обсязі проценти.
Враховуючи, що судом встановлено порушення зобов`язань за кредитним договором, допущене відповідачем 1, суд дійшов висновку, що відповідачі мають відповідати перед позивачем як солідарні боржники по сплаті заборгованості кредитним договором.

Щодо доводів відповідача 2 про наявність у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин та посилань на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та на сертифікат б/н про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Донецькою торгово-промисловою палатою, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відтак, ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз.3 ч.3 ст.14 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).
Верховний Суд у постановах від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 та від 17.08.2022 y справі №922/854/21 вказав, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення із 24.02.2022 воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Торгово-промислова палата України у вищевказаному листі підтвердила, що зазначені обставини із 24.02.2022 і до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/або іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го відповідно стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Так, 28.02.2022 Торгово-промислова палата України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім, такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання, оскільки носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
Отже, сама наявність вказаного листа ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є підставою для звільнення відповідача 2 від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання.
Водночас, матеріали справи містять сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Донецькою торгово-промисловою палатою 28.11.2023, ОСОБА_1 , яким засвідчено форс-мажорні обставини щодо зобов`язань зі сплати кредитору, відповідно до умов кредитного договору №31419863-КД-2 від 04.11.2020, заборгованість із простроченого кредиту у розмірі 206954,50 грн та відсотки за користування кредитом в терміни встановлені графіком, у термін до 01.03.2022 за договором поруки №31419836-ДП-2 від 04.11.2020. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 24 лютого 2022 року; дата закінчення: тривають на 09 жовтня 2023 року.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Також Верховний Суд вказав, що сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливості доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором (постанова від 13.09.2023 у справі №910/7679/22).
Так, наявність форс-мажорних обставин у цій справі відповідач 2 обґрунтовує повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України, тимчасовою окупацію міста Маріуполь, втратою майна (обладнання) відповідачами. 
Варто зауважити, що введення воєнного стану в Україні, активні бойові дії на території Донецької області, а також тимчасова окупація міста Маріуполь не можуть беззаперечно вважатися форс-мажорними обставинами саме для даного конкретного випадку виконання кредитного зобов`язання відповідачем 1, оскільки ні останнім, ні ОСОБА_1 , як його поручителем, належними й допустимими доказами не доведено факту, зокрема, відсутності грошових коштів на рахунках позичальника й поручителя та/або відсутності майна у відповідачів, за рахунок якого може бути погашена заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до положень статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже, наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація), на які посилається відповідач 2, в даному випадку є підставою лише для незастосування до відповідачів заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання - повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що посилання відповідача 2 на введення воєнного стану в Україні за відсутності в матеріалах даної справи поданих у встановленому процесуальним законом порядку доказів на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином, не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Крім того, у випадку неможливості відповідачем 1 здійснювати підприємницьку діяльність через проведення воєнних (бойових) дій, останній не був позбавлений можливості, узгодивши відповідну дію з позивачем, змінити умови кредитного договору щодо порядку та строків сплати кредитних коштів та процентів за користування кредитом, тощо.
Доводи відповідача 2, що відповідач 1 був перереєстрований в Російській Федерації, згідно положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», жодним чином не спростовує обставин та підстав заявлених грошових вимог та законність таких вимог.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Разом з тим, ст.86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказане, враховуючи наявні в матеріалах справи докази суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 206954,50грн, з яких 199573,44 грн – заборгованість за тілом кредиту, 7381,06 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом є такими, що підлягають задоволенню.
Судовий збір, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає віднесенню на відповідачів в рівних частинах.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, під час звернення з даним позовом до суду в електронній формі, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3104,32 грн, тобто, без застосування визначеного законом понижуючого коефіцієнту 0,8, з урахуванням якого розмір судового збору мав складати – 2483,46 грн.
Враховуючи, що заявлені позовні вимоги у цій справі задоволено в повному обсязі та те, що позивачем подано цей позов до суду через підсистему «Електронний суд», стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 1241,73грн (2483,46 грн : 2).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 46, 73, 76, 79, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальності «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар», м.Маріуполь та ОСОБА_1 , м.Маріуполь про солідарне стягнення заборгованості в сумі 206954,50 грн, з яких: 199573,44 грн – заборгованість за тілом кредиту, 7381,06 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, задовольнити.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальності «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар» (87548, Донецька обл., м.Маріуполь, пр.Миру, буд.104, код ЄДРПОУ 31419836) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в сумі 199573,44 грн та заборгованість по процентам в сумі 7381,06 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Лікувально-діагностичне об`єднання «Лікар» (87548, Донецька обл., м.Маріуполь, пр.Миру, буд.104, код ЄДРПОУ 31419836) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д, код ЄДРПОУ 14360570) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1241,73 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д, код ЄДРПОУ 14360570) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1241,73 грн.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 08.04.2026.

Суддя Г.Є. Курило