ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/1734/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. доповідач,
судді: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.
при секретарі судового засідання Солодовій І.М.
За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Представник позивача: Солодухін М.В. (в залі суду) - самопредставництво, виписка з ЄДР
Представник відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 (повне рішення складено 25.08.2025; суддя Дичко В.О.) у справі № 904/1734/25
за позовом Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (49004, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп.Олександра Поля, буд. 2, код ЄДРПОУ 20306037)
до Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
про стягнення 544 000 гривень
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2025 Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича про стягнення 544 000 грн, у тому числі штрафу в сумі 272 000 грн та пені в сумі 272 000 гривень. Судові витрати просить покласти на відповідача.
В обґрунтування позову зазначає, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович не виконав рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/64-р/к від 19.10.2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №54/83-21.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025, позовну заяву Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича про стягнення 544 000 грн - задоволено.
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у дохід загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», на рахунок ГУК у Дніпропетровськiй області/м.Дніпро/21081100, код ЄДРПОУ 37988155, номер рахунку (IBAN) UA948999980313000106000004569, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) 544 000 грн (п`ятсот сорок чотири тисячі гривень 00 копійок), у тому числі штраф у сумі 272 000 грн (двісті сімдесят дві тисячі гривень 00 копійок) та пеню в сумі 272 000 грн (двісті сімдесят дві тисячі гривень 00 копійок).
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (49004, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 2, код ЄДРПОУ 20306037) судовий збір у сумі 6 528 грн (шість тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 00 копійок).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович усупереч вимогам частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не здійснив сплату накладеного на нього позивачем штрафу в установлений законом строк. З урахуванням цього, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовна вимога Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про стягнення з відповідача штрафу в сумі 272 000 грн, накладеного Рішенням № 54/64-р/к, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до абзаців 1, 3-5 частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» господарський суд виснував, що позовна вимога про стягнення пені в сумі 272 000 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
Таким чином, з огляду на чинність рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/64-р/к від 19.10.2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №54/83-21, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича про стягнення 544 000 грн, у тому числі штрафу в сумі 272 000 грн та пені в сумі 272 000 грн, підлягає задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 19.08.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги чинного законодавства України, і наводить свою правову позицію по якій не було надано оцінки у суді першої інстанції.
Апелянт вказує, що визначаючи порядок та строк відповідного зупинення, передбаченого ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зазначається, що за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду. При цьому, постанова пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.2011 №15, на яку посилається позивач, не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні ст.236 ГПК України (схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №916/806/19, від 10.06.2020 у справі №914/2259/17, від 18.06.2020 у справі №910/7707/19).
Також відповідач звертає увагу, що у рішенні у справі «Тудор проти Румунії» Європейський суд з прав людини вказав, що роль найвищої судової інстанції кожної держави полягає в тому, щоб вирішувати суперечності у судовій практиці. Європейський суд з прав людини дає чітку відповідь: забезпечення єдності судової практики завдання найвищої судової установи кожної держави. І не тільки Європейський суд з прав людини, а й інші органи Ради Європи відводять саме найвищій судовій установі в державі таку важливу роль. Однак тлумачення правової норми судом у процесі вирішення спору з метою застосування закону до конкретних правовідносин, які виникли між сторонами, одночасно і процесуальне право, і обов`язок суду. Жоден суд не може ухвалити рішення, не витлумачивши норму закону, яку він застосовує. Разом із тим суддівський розсуд необхідна складова незалежності суду. Знаходячись поза межами прецедентної судової системи, суд проявляє свій розсуд у тому, що вирішує спір, ґрунтуючись виключно на статутному праві, самостійно даючи йому тлумачення, виходячи зі змісту, значення конкретного закону, галузі права і законодавства в цілому у рамках індивідуальних особливостей обставин конкретної справи, що розглядається. Таким чином, при врахуванні правових висновків Верховного Суду мають враховуватися індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретних доказів з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права.
Скаржник зауважує, що як було зазначено вище, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1780/24 було прийняте 09.07.2024. Відповідно до ч.6 ст.233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Між тим, як вбачається з матеріалів справи повний текст рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1780/24 було складено лише 17.07.2024.
Також апелянт зазначає, що обставини даної справи свідчать про те, що 01.08.2024 скаржником було підготовлено та направлено на адресу Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 по справі № 904/1780/24. В тексті апеляційної скарги скаржником зазначено, що у судовому засіданні 09.07.2024 було проголошено тільки вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Відповідно до п.2.3.1. Положення про автоматизовану систему документообігу суду розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ. Провадження за апеляційною скаргою від 01.08.2024 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 по справі № 904/1780/24 було відкрито ухвалою Центральним апеляційного господарського суду від 09.08.2024.
В даному випадку, відповідач констатує, що дії скаржника свідчать про належне виконання ним своїх процесуальних прав та обов`язків щодо вчасного звернення із апеляційною скаргою у справі № 904/1780/24.
Отже, як вважає скаржник, обставини даної справи не є ідентичними обставинам, встановленим, у постанові Верховного Суду вказаній у позові позивачем.
Крім того, апелянт зазначає, що одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. 
Відповідач зауважує, що зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 16.03.2021 у справі №922/266/20. Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, скаржник зазначає, що хоча пеня, заявлена Антимонопольним комітетом України на підставі застосування ст. 56 Закону України «Про антиконкурентне законодавство», ст. 551 ЦК України підлягає застосуванню судом, як норма загальної дії.
Апелянт вважає, що встановлення такого розміру штрафних санкцій (131 580,00 грн) не сумісне з принципом розумності, справедливості, та носить не компенсаційний характер, а є додатковим надходженням для позивача, які б він не отримав за умови відсутності порушень строків виготовлення повного тексту судового рішення, вчасного розподілу судової справи в суді апеляційної інстанції та відкриття апеляційного провадження, тобто обставин, які не залежали від волі та дій відповідача.
В даному аспекті відповідач наголошує, що у рішенні Конституційного Суду України у справі від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначено: «Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України». 
Скаржник стверджує, що при вирішенні цієї проблеми суд повинен опиратись на базовий, основоположний принцип верховенства права, одним з проявів якого є неможливість ситуації, в який порушення права отримує той самий легітимний наслідок, що й добросовісне додержання правових норм. Оцінюючи дії сторін як добросовісні або недобросовісні суд повинен виходити з поведінки, очікуваної від учасника цивільного обороту, яка повинна враховувати права і законні інтереси інших учасників обороту, Поведінка однієї із сторін може бути визнана недобросовісною, якщо вбачається явне і очевидне відхилення дій такого учасника від звичаїв ділового обороту чи звичайного порядку реалізації та захисту своїх прав. Між тим, поведінка відповідача щодо дотримання строків оскарження є правомірною, тоді як затримка у виготовленні повного тексту рішення, сталися не внаслідок нелегітимних дій відповідача, однак, що в свою чергу призвело до нарахування пені у заявленому розмірі.
Апелянт зазначає, що саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту. Також, відповідач просить враховувати, що формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»). Водночас, під правовим пуризмом у практиці Європейського суду з прав людини розуміється надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України»).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/1734/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/1734/25.
10.09.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 у справі № 904/1734/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
23.09.2025 скаржником сформовано в системі «Електронний суд», зареєстровано ЦАГС 24.09.2025 заяву про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 9 792,00 грн, відповідно до квитанції від 23.09.2025.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 19.01.2026 о 10 год. 20 хв. 
Представником Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з використанням системи «Електронний суд» подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 у справі 904/1734/25 - без змін. Судові витрати залишити за Апелянтом.
Згідно змісту відзиву, позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені статтею 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.
19.01.2026 скаржник наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників. Відповідно до довідки ЦАГС про доставку електронного листа документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття» від 21.10.2025 по справі № 904/1734/25 надіслано одержувачу ФОП Баркар Р.Р. в його електронний кабінет; документ доставлено до електронного кабінету 21.10.2025 о 15:10.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника скаржника/відповідача.
У судовому засіданні 19.01.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи. 
За результатами розгляду справи № 54/83-21 рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (а.с. 81-131, далі - Рішення № 54/64-р/к) визнано, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлі робіт:
- «Сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них (придбання кованих лавок для подальшого встановлення на території міста)», проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель «Prozorro», ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2019-07-10-000076-a;
- «Поточний ремонт лавок на території міста Кам`янське», проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель «Prozorro», ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000174-b;
- «Поточний ремонт пам`ятників архітектури, в`їзних знаків та поклінних хрестів на території міста Кам`янське», проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель «Prozorro», ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000188-b;
- «Поточний ремонт зупинок громадського транспорту на території міста Кам`янське», проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель «Prozorro», ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000857-c. 
За вчинені порушення законодавства про захист економічної конкуренції на відповідача накладено штраф на загальну суму 272 000 гривень.
Копія Рішення № 54/64-р/к надіслана супровідним листом позивача № 54-02/2169 від 26.10.2023 (а.с. 32-33) на адресу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення № 4910112117475 з копією Рішення № 54/64-р/к повернулось до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 31).
На підставі частини 1 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі, якщо вручити рішення немає можливості, зокрема, внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання за відповідною юридичною адресою, - рішення органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України «Голос України», газета Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», «Офіційний вісник України», друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
У зв`язку з відсутністю інформації щодо вручення відповідачу копії Рішення № 54/64-р/к, інформацію про вказане рішення опубліковано в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» № 252 (7650) від 16.12.2023 (а.с. 148-149).
Ураховуючи вищевикладене, копія Рішення № 54/64-р/к вважається такою, що отримана Фізичною особою - підприємцем Баркаром Ростиславом Руслановичем 26.12.2023 року.
Згідно з частиною 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
На підставі частини 2 статті 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.
Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку.
Таким чином, кінцевим терміном сплати відповідачем штрафу є 26.02.2024 року.
Суд установив, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович оскаржував Рішення № 54/64-р/к.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 у справі №904/111/24 (а.с. 170-172) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/111/24 (а.с. 150-158) залишено без розгляду позовну заяву Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про оскарження рішення суб`єкта господарювання. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2024 (а.с. 162-165) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі № 904/111/24. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2024 (а.с. 34-41) задоволено апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі № 904/111/24, скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/111/24, справу передано до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024 (а.с. 173-176) прийнято справу № 904/111/24 до провадження для подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2025 (а.с. 177-182) закрито провадження у справі № 904/111/24 за позовом Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про оскарження рішення суб`єкта господарювання.
Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович 22.04.2024 повторно звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсним та скасування Рішення № 54/64-р/к.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2024 у справі №904/1780/24 (а.с. 159-161) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 у справі №904/1780/24 (а.с. 62-80) залишено без задоволення позов Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2024 (а.с. 166-169) відкрито апеляційне провадження у справі № 904/1780/24. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2024 (а.с. 42-61) апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 у справі №904/1780/24 - без змін.
Таким чином, відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та частини 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» Рішення № 54/64-р/к є обов`язковим до виконання. 
Проте відповідач усупереч вимогам чинного законодавства штраф у сумі 272 000 грн, накладений Рішенням № 54/64-р/к, не сплатив.
Позивач, посилаючись на те, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович не сплатив визначений Рішенням № 54/64-р/к штраф, звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення 544 000 грн, у тому числі штрафу в сумі 272 000 грн та пені в сумі 272 000 гривень.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Предметом доказування в даній справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення штрафу, нарахування та стягнення пені за прострочення сплати штрафу.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.
Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.
Згідно з частини 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
За приписами частини 13 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.
Частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню. 
Як вже було зазначено вище, судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович оскаржував Рішення № 54/64-р/к.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 у справі №904/111/24 (а.с. 170-172) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/111/24 (а.с. 150-158) залишено без розгляду позовну заяву Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про оскарження рішення суб`єкта господарювання. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2024 (а.с. 162-165) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі № 904/111/24. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2024 (а.с. 34-41) задоволено апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі № 904/111/24, скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/111/24, справу передано до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024 (а.с. 173-176) прийнято справу № 904/111/24 до провадження для подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2025 (а.с. 177-182) закрито провадження у справі № 904/111/24 за позовом Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про оскарження рішення суб`єкта господарювання.
Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович 22.04.2024 повторно звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсним та скасування Рішення № 54/64-р/к.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2024 у справі №904/1780/24 (а.с. 159-161) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 у справі №904/1780/24 (а.с. 62-80) залишено без задоволення позов Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2024 (а.с. 166-169) відкрито апеляційне провадження у справі № 904/1780/24. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2024 (а.с. 42-61) апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 у справі №904/1780/24 - без змін.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та частини 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» Рішення № 54/64-р/к є обов`язковим до виконання.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» з метою захисту інтересів держави Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції юридичними чи фізичними особами подають заяви, клопотання, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.
Місцевим господарським судом правильно встановлено, що станом на дату ухвалення рішення у справі відповідач штраф у сумі 272 000 грн не сплатив, докази зворотного суду не надав.
Отже, як обґрунтовано зазначено господарським судом, Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович усупереч вимогам частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не здійснив сплату накладеного на нього позивачем штрафу в установлений законом строк.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про стягнення з відповідача штрафу в сумі 272 000 грн, накладеного Рішенням № 54/64-р/к, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Крім того, позивач, посилаючись на частину 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», просив суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням № 54/64-р/к, пеню в сумі 272 000 гривень.
Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Як вже було зазначено вище, частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Згідно абзаців 3-5 частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Таким чином, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4081/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18, від 16.04.2019 у справі № 910/11550/18, від 31.10.2019 у справі №904/3778/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 06.08.2024 у справі № 914/3599/23.
При розрахунку пені позивач врахував факт оскарження рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/64-р/к від 19.10.2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №54/83-21.
Так, позивач визначив такі періоди нарахування пені:
- з 10.04.2024 (наступний день після залишення Господарським судом Дніпропетровської області без розгляду позовної заяви у справі № 904/111/24) до 11.06.2024 (день, що передував дню відкриття Центральним апеляційним господарським судом апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача у справі № 904/111/24);
- з 10.07.2024 (наступний день після ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення у справі № 904/1780/24) до 08.08.2024 (день, що передував дню відкриття Центральним апеляційним господарським судом апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича у справі № 904/1780/24);
- з 09.01.2025 (наступний день після закриття Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі № 904/111/24) до 10.04.2025 (день, що передував дню пред`явлення Південно-східним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України позову до Господарського суду Дніпропетровської області).
Позивачем зроблено відповідне нарахування пені виходячи з наступного: кількість днів прострочення сплати штрафу за періоди з 10.04.2024 до 11.06.2024, з 10.07.2024 до 08.08.2024 та з 09.01.2025 до 10.04.2025 становить 185 днів. Сума пені за один день прострочення сплати штрафу становить 4 080 грн (272 000 грн * 1,5%), тому за 185 днів прострочення сплати штрафу з відповідача необхідно було би стягнути пеню в сумі 754 800 грн (4 080 грн * 185 днів).
Враховуючи, що відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу (272 000 грн), накладеного на Фізичну особу - підприємця Баркара Ростислава Руслановича Рішенням № 54/64-р/к, суд першої інстанції правильно виснував, що стягненню підлягає пеня в сумі 272 000 гривень.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення пені в сумі 272 000 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги в частині «…Вважаємо суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги чинного законодавства України, а отже наводимо свою правову позицію по якій не було надано оцінки у суді першої інстанції.
Визначаючи порядок та строк відповідного зупинення, передбаченого ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зазначається, що за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду. При цьому, постанова пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.2011 №15, на яку посилається позивач, не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні ст.236 ГПК України (схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №916/806/19, від 10.06.2020 у справі №914/2259/17, від 18.06.2020 у справі №910/7707/19).
Також звертаємо увагу, що у рішенні у справі «Тудор проти Румунії» Європейський суд з прав людини вказав, що роль найвищої судової інстанції кожної держави полягає в тому, щоб вирішувати суперечності у судовій практиці. Європейський суд з прав людини дає чітку відповідь: забезпечення єдності судової практики завдання найвищої судової установи кожної держави. І не тільки Європейський суд з прав людини, а й інші органи Ради Європи відводять саме найвищій судовій установі в державі таку важливу роль.
Однак тлумачення правової норми судом у процесі вирішення спору з метою застосування закону до конкретних правовідносин, які виникли між сторонами, одночасно і процесуальне право, і обов`язок суду. Жоден суд не може ухвалити рішення, не витлумачивши норму закону, яку він застосовує.
Разом із тим суддівський розсуд необхідна складова незалежності суду. Знаходячись поза межами прецедентної судової системи, суд проявляє свій розсуд у тому, що вирішує спір, ґрунтуючись виключно на статутному праві, самостійно даючи йому тлумачення, виходячи зі змісту, значення конкретного закону, галузі права і законодавства в цілому у рамках індивідуальних особливостей обставин конкретної справи, що розглядається.
Таким чином, при врахуванні правових висновків Верховного Суду мають враховуватися індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретних доказів з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права.
Як було зазначено вище рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1780/24 було прийняте 09.07.2024.
Відповідно до ч.6 ст.233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи повний текст рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1780/24 було складено лише 17.07.2024.
Також, зазначаємо, що обставини даної справи свідчать про те, що 01.08.2024 скаржником було підготовлено та направлено на адресу Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 по справі № 904/1780/24.
В тексті апеляційної скарги скаржником зазначено, що у судовому засіданні 09.07.2024 було проголошено тільки вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п.2.3.1. Положення про автоматизовану систему документообігу суду розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.
Провадження за апеляційною скаргою від 01.08.2024 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2024 по справі № 904/1780/24 було відкрито ухвалою Центральним апеляційного господарського суду від 09.08.2024.
В даному випадку, констатуємо, що дії скаржника свідчать про належне виконання ним своїх процесуальних прав та обов`язків щодо вчасного звернення із апеляційною скаргою у справі № 904/1780/24.
Отже, обставини даної справи не є ідентичними обставинам, встановленим, у постанові Верховного Суду вказаній у позові позивачем…» відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.
Правова позиція щодо визначення порядку та строку відповідного зупинення, передбаченого ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яка також викладена і у постанові пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.2011 №15, та на яку, як зазначено в апеляційній скарзі, посилається позивач, також міститься у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 16.04.2019 у справі №910/11550/18, від 11.06.2019 у справі №914/3050/14, від 11.06.2019 у справі №910/9272/18, від 24.04.2018 по справі №914/2160/17, від 20.03.2018 по справі №904/6668/17. 
Частина 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, враховуючи вищенаведене, Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України діяло у межах та у спосіб передбачений Законом України «Про захист економічної конкуренції».
Як вбачається з викладених вище доводів апеляційної скарги, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що обставини даної справи не є ідентичними обставинам, встановленим, у постанові Верховного Суду вказаній у позові позивачем. 
Водночас, апелянтом не наведено порівняльного аналізу фактичних обставин справ та не обґрунтовано, у чому саме полягає їх відмінність і яке правове значення такі відмінності мають для вирішення спору. 
Судова колегія апеляційного господарського суду вважає такі доводи необґрунтованими та формальними, оскільки вони зводяться до загального заперечення без наведення належної аргументації. 
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині того, що «…Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 16.03.2021 у справі №922/266/20.
Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, зазначаємо, що хоча пеня, заявлена Антимонопольним комітетом України на підставі застосування ст.56 Закону України «Про антиконкурентне законодавство», ст.551 ЦК України підлягає застосуванню судом, як норма загальної дії.
Так, вважаємо, що встановлення такого розміру штрафних санкцій (131 580,00 грн) не сумісне з принципом розумності, справедливості, та носить не компенсаційний характер, а є додатковим надходженням для позивача, які б він не отримав за умови відсутності порушень строків виготовлення повного тексту судового рішення, вчасного розподілу судової справи в суді апеляційної інстанції та відкриття апеляційного провадження, тобто обставин, які не залежали від волі та дій відповідача…» з огляду на наступне.
Накладений рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/64-р/к від 19.10.2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №54/83-21 штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані АМК на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції» та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.
При застосуванні приписів статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 зі справи № 910/20661/16, від 22.01.2019 №915/304/18, від 16.06.2022 у справі № 917/530/21.
При цьому, відповідачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами наявність підстав для зменшення пені. 
Інші твердження апеляційної скарги, які зводяться до цитування рішень Європейського суду з прав людини, не містять обґрунтувань і конкретизації порушень зі сторони суду першої інстанції, які б мали бути враховані судом апеляційної інстанції, в зв`язку із чим відхиляються як такі, що мають декларативний характер. 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на чинність рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/64-р/к від 19.10.2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №54/83-21, позов Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича про стягнення 544 000 грн, у тому числі штрафу в сумі 272 000 грн та пені в сумі 272 000 грн, підлягає задоволенню.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 у справі №904/1734/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича - без задоволення.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Баркара Ростислава Руслановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 у справі №904/1734/25 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 у справі №904/1734/25 залишити без змін. 
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на кількість та тривалість повітряних тривог в м. Дніпро, повну постанову складено 24.02.2026.
Головуючий суддя О.В. Чус
Суддя Т.А. Верхогляд
Суддя А.Є. Чередко